Справа № 496/6406/21
Суддя: Пендюра Л. О.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 496/6406/21
Провадження № 2-а/496/4/22
У Х В А Л А

24 січня 2022 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ВМ 00000989, винесену 10.11.2021 року Державною службою України з безпеки на транспорті у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі про накладення на нього штрафу у розмірі 8500 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та справу про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку із відсутністю події адміністративного правопорушення.

21 січня 2022 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої він просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа з виконання постанови № ВМ 00000989.

Заяву обгрунтує тим, що у разі звернення відповідача до органів виконавчої служби та наявності відкритого виконавчого провадження з виконання оскаржуваної постанови, права позивача будуть порушені, адже в такому випадку він буде фактично позбавлений можливості розпоряджатися своїми коштами та забезпечувати належне та безперебійне здійснення перевезень вантажів по території України та за кордоном, належними йому транспортними засобами. Більше того, у випадку стягнення державним виконавцем суми штрафу з його рахунків у випадку задоволення його позовних вимог повернення сплачених на виконання оскаржуваної постанови коштів з державного бюджету призведе до витрачання значного обсягу часу та зусиль задля захисту законних інтересів позивача.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали адміністративного позову та заяву про забезпечення позову, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У частині 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, суд зазначає, що правовий інститут забезпечення адміністративного позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

В свою чергу зупинення дій постанов, які є предметом оскарження за адміністративним позовом, за своїм характером є фактично вирішенням вказаного спору по суті до прийняття судом рішення, що, на думку суду, не відповідає завданням правового інституту забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2018 року у справі №1540/4668/18.

Позивач просить суд застосувати заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа з виконання постанови № ВМ 00000989, посилаючись на те, що у випадку стягнення державним виконавцем суми штрафу з його рахунків, у випадку задоволення його позовних вимог, повернення сплачених на виконання оскаржуваної постанови коштів з державного бюджету призведе до витрачання значного обсягу часу та зусиль задля захисту його законних інтересів.

Судом встановлено, що позивачем не було надано до суду жодного доказу щодо здійснення Державною службою України з безпеки на транспорті будь-яких дій, спрямованих на стягнення з нього штрафу, накладеного на підставі оскаржуваної постанови, зокрема: постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт коштів позивача, що свідчить про недоведеність позивачем існування у справі обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся з позовом до суду до постановлення рішення у справі.

На підставі вищезазначеного, суд доходить висновку, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є необґрунтованою, недоведеною належними доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 150, 151, 154, 241, 243, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали складено 24 січня 2022 року.

Суддя Л.О. Пендюра