Справа № 160/3907/21
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 160/3907/21

адміністративне провадження № К/990/2616/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Усенко Є.А., розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07.10.2021 в адміністративній справі №160/3907/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Тівіар» до ГУ ДПС про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2021, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.10.2021, позов ТОВ «Тівіар» задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 22.12.2020 № 2, № 2, № 2; здійснено розподіл судових витрат.

18.01.2022 Верховим Судом зареєстрована касаційна скарга ГУ ДПС на вищезазначені судові рішення.

Під час перевірки касаційної скарги встановлено, що вона не відповідає нормі пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою передбачено, що у касаційні скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

ГУ ДПС підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Відповідач у касаційній скарзі наводить довід, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми пунктів 200.1, 200.2, підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України. Водночас, ГУ ДПС посилається на висновок Верховного Суду у постанові від 31.08.2020 у справі №820/6771/16, згідно з яким мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац другий пункту 4 частини другої статті 330 КАС України).

Підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, презюмує подібність правовідносин у справі, судові рішення в якій оскаржуються, та у справі, в якій Верховний Суд вже застосував норму матеріального права по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях.

В судових рішеннях, ухвалених у справі №160/3907/21, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що підставою для збільшення ТОВ «Тівіар» суми податкового зобов`язання з ПДВ на 772892,00 грн, зменшення залишку від`ємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, на 1149072,00 грн та зменшення суми бюджетного відшкодування на рахунок у банку на 294054,00 грн згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, які позивач оскаржив до суду, слугував висновок ГУ ДПС в акті про результати камеральної перевірки податкової декларації з ПДВ за вересень 2020 року про порушення Товариством пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, пункту 5 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 (далі - Порядок №21). Сутність цих порушень полягала у методологічній помилці при заповненні уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2019 року, який позивач подав 20.01.2020: зменшивши суму бюджетного відшкодування на рахунок у банку на 1149072,00 грн, позивач включив цю суму до рядка 16.2 податкової декларації за грудень 2019 року, тоді як повинен був - до рядка 16.2 податкової декларації за січень 2020 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позов, виходили з того, що позивач суму 1149072,00 грн до податкового кредиту за грудень 2019 року включив, з урахуванням уточнюючих розрахунків від 20.01.2020 до податкових декларацій за жовтень та листопад 2019 року і що методологічна помилка, виявлена контролюючим органом, не свідчить, що позивач протиправно задекларував цю суму податкового кредиту.

Що ж стосується справи №820/6771/16, то спір у ній стосувався права платника податків на самостійне виправлення помилки у податковому обліку, виявленої за результатами камеральної перевірки. Застосувавши норми пунктів 50.1, 50.2, 50.3 статті 50 Податкового кодексу України, Верховний Суд у постанові від 31.08.2020 зробив висновок, що платник податків має право подати уточнюючий розрахунок до податкової декларації, яка була предметом камеральної перевірки, до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за результатами камеральної перевірки. Верховний Суд у цій постанові не застосував норми пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, пункту 5 розділу VI Порядку №21 та висновки щодо їх застосування не зробив.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, касаційна скарга відповідача підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження, оскільки правовідносини у справі №820/6771/16 та у справі №160/3907/21 не є подібними.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 330, пунктом 4 частини п`ятої статті 332, статтею 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07.10.2021 повернути.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЄ.А. Усенко