Справа № 380/18201/21
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Галицький районний суд м.Львова про визнання протиправними дій, стягнення коштів, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області , місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. Драгоманова, 25 (далі ТУ ДСА), в якій позивач просила:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 із застосуванням обмеження нарахування;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області на користь ОСОБА_1 невиплачену суддівську винагороду за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 в сумі 83794,96 грн.

Ухвалою від 27.10.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі, а також залучила до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Галицький районний суд м.Львова (далі третя особа).

Ухвалою від 09.12.2021 суд залучив до участі у справі співвідповідача Державну судову адміністрацію України (далі ДСА України).

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що частина третя статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 13.04.2020 №553-ІХ, суперечить Конституції України і нормам спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів». На думку позивача, не можна вважати, що обмеження у виплаті грошового утримання відбулось на підставі закону, а тому позивача у незаконний спосіб позбавлено права власності захищеного як нормами міжнародного права, так і нормами Конституції України. Відтак позивач вважає, що існують достатні правові підстави для стягнення з ТУ ДСА невиплаченої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 в сумі 83794,96 грн.

15.11.2021 представник ТУ ДСА подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що ТУ ДСА як розпорядник коштів нижчого рівня не мало підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України №553-ХІ). Вказано, що рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 на спірні правовідносини з 18.04.2020 до 28.08.2020 не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення. Крім цього, ТУ ДСА не є розпорядником коштів за бюджетною програмою КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». Окремої програми, на яку б з Державного бюджету України виділялися кошти для проведення виплат з метою виконання рішень судів на користь судді для територіальних управлінь ДСА України не передбачено.

ДСА України правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась.

У судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

У судове засідання відповідачі та третя особа явку представників не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про розгляд справи за відсутності їх представників до суду не надходило.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, суд визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Указом Президента України від 18.10.2013 № 571/2013 позивача призначено на посаду судді Ворошиловського районного суду м. Донецька.

Указом Президента України від 14.02.2015 № 81/2015 позивача переведено на посаду судді Галицького районного суду м. Львова.

У листі від 19.10.2021 № 02-інф/К301-21-117/21 ТУ ДСА на запит позивача від 11.10.2021 зазначено, що ТУ ДСА, як розпорядник коштів нижчого рівня, у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 було зобов`язане здійснювати виплату суддівської винагороди із застосуванням обмежень, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України №553-ХІ). Таким чином, нарахована суддівська винагорода суддів обмежується максимальним розміром 47230,00 грн на місяць. Згідно з вказаним листом недоплата суддівської винагороди, у зв`язку із застосуванням обмеження, за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 становить 83794,96 грн.

Вважаючи дії ТУ ДСА щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 із застосуванням обмеження нарахування протиправними, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходить з такого.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон України № 1402-VIII) зазначено, що цей закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За частинами першою, другою статті 4 Закону України № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється вказаним законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону України № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено вказаним Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону України №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону України №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

18.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ (далі - Закон України №553-ІХ), згідно з пунктом 10 розділу І якого Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX (далі - Закон України № 294-IX) доповнено, зокрема, статтею 29 такого змісту (тут мовиться про редакцію Закону № 294-IX, яка діяла до ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28.08.2020): «установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша).

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга).

Обмеження, встановлене у частині першій вказаної статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)» (частина третя).

Конституційний Суд України Рішенням від 28.08.2020 № 10-р/2020 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону України № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України № 553-IX.

За текстом вказаного Рішення, указані положення законів № 294-IX, № 553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного Рішення.

Щодо посилання ТУ ДСА на те, що у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України №553-ІХ) були чинними і на підставі них здійснювалось нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди, то суд зазначає, що такі положення суперечать вимогам статті 130 Конституції України та частини третьої статті 135 Закону України №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону України №1774-VIII).

У частині третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру суддівської винагороди позивача за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 застосуванню підлягають положення частин другої-п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без застосування обмеження, передбаченого положеннями частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України №553-ІХ).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій ТУ ДСА щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 із застосуванням обмеження, передбаченого положеннями частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України №553-ІХ).

У частині першій статті 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України;

У частині четвертій вказаної статті зазначено, що функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Суд встановив, що головним розпорядником бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» є Державна судова адміністрація України.

У пункті 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №45) зазначено, зокрема, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з ТУ ДСА на користь позивача невиплаченої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 в сумі 83794,96 грн, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Таким чином, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути з бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, на користь позивача недоплачену суддівську винагороду за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 у розмірі 83794,96 грн (за вирахуванням податків та зборів).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 із застосуванням обмеження, передбаченого положеннями частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України №553-ІХ).

Стягнути з бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (01021, місто Київ, вулиця Липська, будинок 18/5, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) недоплачену суддівську винагороду за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 у розмірі 83794 (вісімдесят три тисячі сімсот дев`яносто чотири) гривні 96 копійок, з утриманням при виплаті з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення суду складене 24 січня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.