Справа № 240/42524/21
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі

09 лютого 2022 року м. Житомир справа № 240/42524/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

установив:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом, у якому просить визнати протиправним дії Житомирського обласного центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач, Центр) щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 23 серпня 2017 року в неповному розмірі та відмови виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь час затримки виплати індексації, зобов`язати провести нарахування індексації із застосуванням індексів споживчих цін, взятих до розрахунку за 1 або 100 відсотків в місяці підвищення посадових окладів січень 2008 року та здійснити доплату такої індексації з урахуванням виплачених сум, а також зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем у спірний період для індексації грошового забезпечення протиправно застосовано значення індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків з січня 2016 року. На переконання позивача, у зв`язку з тим, що останній раз посадові оклади військовослужбовців Збройних Сил України підвищувались в січня 2008 року згідно наказу Міністра оборони України «Про встановлення посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України» від 30 грудня 2007 року №707, для розрахунку індексації слід застосовувати значення індексу споживчих цін саме за січень 2008 року. Також наголошує, що індексація є складовою грошового забезпечення та у разі несвоєчасної виплати суми такої він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Ухвалою суду від 29 грудня 2021 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

20 січня 2022 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що у 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, а тому на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31 грудня 2015 року згідно роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року індексацію грошового забезпечення військовослужбовців не нараховували до окремого роз`яснення. Наголошує, що відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України та статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. У спірний період у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у Міністерства оборони України не було. Акцентує увагу, що з 01 січня 2016 року обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів) за посадою, яку займає працівник, у тому числі військовослужбовець. Така зміна вперше мала місце з 01 березня 2018 року. Наведене, на переконання відповідача, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Додатково Центр зауважує на пропуску місячного строку звернення до суду, оскільки позивач звільнений з військової служби 23 серпня 2017 року, а у 2018 році, відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі №806/3178/17, позивачу проведено виплату суми індексації в розмірі 30652 грн.

Суд установив, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 06 квітня 2017 року №47 позивача звільнено з військової служби у запас.

Відповідно до наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 серпня 2017 року №186 позивач виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення.

Згідно довідки від 06 березня 2018 року №1410/1 про виплачене грошове забезпечення за період з 18 березня 2014 року по 23 серпня 2017 року позивачу за період з 01 січня 2016 року по 23 серпня 2017 року нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не проведено.

Тим часом, довідкою про виплачену індексацію на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року у справі №806/2431/18 позивачу проведено розрахунок індексації, що належить до виплати та виплачено різницю індексації у розмірі 30652,80 грн.

Уважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення, тощо.

Окрім того, приписами частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом установлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

У постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України (зміст яких фактично не змінився після 15 грудня 2017 року), мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як убачається із матеріалів справи, за своєю суттю даний спір виник, зокрема, у зв`язку з протиправним, на переконання позивача, невиконанням відповідачем рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року у справі №806/2431/18, що виявилося у нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 23 серпня 2017 року в неповному обсязі. При цьому, спір щодо необхідності проведення нарахування та виплати такої індексації вже вирішений.

Як убачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , яка була предметом розгляду у справі №806/2431/18 та рішення Житомирського окружного адміністративного суду, ухваленого за результатами розгляду такої справи, позовним вимогам щодо визнання протиправними дій по нарахуванню та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 23 серпня 2017 року вже надана правова оцінка судом та ухвалено рішення, в якому зазначено порядок та правові підстави проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 січня 2016 року по 23 серпня 2017 року.

Таким чином, оскаржувані дії відповідача щодо не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 23 серпня 2017 року в повному обсязі, вчинені останнім на виконання судового рішення у справі № 806/2431/18 та підлягають перевірці у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такий порядок оскарження дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини 5 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини 6 цієї правової норми, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також ураховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 1291 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд уважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За таких обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій щодо нарахуванні індексації за період з 01 січня 2016 року по 23 серпня 2017 року та зобов`язання провести таке нарахування і здійснити виплату недоотриманої суми, які вчинені відповідачем на виконання судового рішення. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач уважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вище вказаного судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вище наведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Тобто, якщо позивач уважав протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року у справі № 806/2431/18, то він мав звернутись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17 та від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а.

Надаючи оцінку вимогам позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати індексації, суд зауважує на таке.

Як убачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , яка була предметом розгляду у справі № 806/2431/18, такі вимоги були заявлені позивачем до розгляду, а 31 липня 2018 року Житомирського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року за результатами розгляду таких вимог судом ухвалено рішення про відмову в їх задоволенні.

Позивач рішення суду у відповідній частині не оскаржив.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Відтак, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору (права позивача на проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 23 серпня 2017 року із застосуванням індексів споживчих цін, взятих до розрахунку за 1 або 100 відсотків в місяці підвищення податкових окладів січень 2008 року, а також права на проведення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації), між тими самим сторонами та з тих же самих підстав, що підтверджується копією позовної заяви, яка розглянута Житомирським окружним адміністративним судом у справі №806/2431/13, наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256, 292-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:
Провадження у справі № 240/42524/21 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис