Справа № 140/13667/21
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/13667/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2), в якій, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.11.2021 №85 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно із статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з моменту звернення за призначенням пенсії 05.11.2021, з врахування виплачених сум.

Позов обґрунтований тим, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності. 05.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - померлої матері ОСОБА_2 , до якої було надано довідку МСЕК, а також довідку КЗ Львівська обласна клінічна лікарня «Охматдит» від 20.04.2010, якою підтверджував факт лікування з діагнозом «часткова атрофія зорового нерва лівого ока. Фолікулярний кон`юнктивіт» у період з 12 по 17 березня 1971 року, у віці п`яти років. Однак, у відповідності до постанови правління ПФУ від 16.12.2020 №25-1, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України під час розгляду поданих заяв та необхідних для призначення або перерахунку пенсій документів застосовують принцип екстериторіальності на всій території України. У зв`язку з чим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області від 09.11.2021 №85 ОСОБА_1 відмовлено у переході з одного виду пенсії на інший, мотивуючи це тим, що не встановлено факту того, що позивач могла бути визнана інвалідом до 18-річного віку. Листом від 01.12.2020 №10013/03-16 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило, що в зв`язку з відсутністю підтвердження можливості настання інвалідності до 18 років у перерахунку пенсії відмовлено.

Позивач, покликаючись на неправильне трактування відповідачами норм, які передбачають право на отримання пенсії по втраті годувальника, вважає рішення ГУ ПФУ у Одеській області протиправним, просить його скасувати та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно із статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з моменту звернення за призначенням пенсії 05.11.2021.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

13.12.2021 відповідачем ГУ ПФУ в Одеській області надано відзив, згідно якого заявлених позовних вимог не визнає, зазначає, що можливість призначення позивачу пенсії по втраті годувальника відсутня через те, що позивачем не надано підтвердження того, що інвалідність ОСОБА_1 настала до досягнення нею 18-річного віку, у зв`язку з чим прийнято рішення про відмову в переведенні на інший вид пенсії.

Вказано, що відповідно до п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 №22-1 (надалі по тексту Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 розділу 2 Порядку № 22-1,

Також надаються такі документи: документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків, або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником; свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти"; документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону , навчаються за денною формою навчання; довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; документи про місце проживання (реєстрації); документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АНС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

Відповідно до п. 2.18. Порядку № 22-1 Визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Проте, в документах, наданими позивачем, зокрема висновку фізіо-офтальмологічної спеціалізованої МСЕК Волинського обласного бюро MCE про час настання інвалідності від 06.10.2021 вих №14/2-1321 зазначено час настання інвалідності 23.04.2013, тобто після досягнення позивачем 18 років. Ввідповідно не встановлено факт того, що позивач могла бути визнана інвалідом до 18 років, відповідно не має підстав для переведення її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

З врахуванням викладеного просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідачем ГУ ПФУ у Волинській області 12.12.2021 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечує проти заявлених позовних вимог.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що 05.11.2021 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 09.11.2021 №85 позивачу відмовлено у переході з одного виду пенсії на інший, оскільки не встановлено факту того, що позивач могла бути визнана особою з інвалідністю до 18-річного віку.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

04.11.2021 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, яка про перехід на пенсію по втраті годувальника - померлої матері ОСОБА_2 , до якої, серед іншого, було надано довідку МСЕК, а також довідку КЗ Львівська обласна клінічна лікарня «Охматдит» від 20.04.2010, якою підтверджував факт лікування з діагнозом «часткова атрофія зорового нерва лівого ока. Фолікулярний кон`юнктивіт» у період з 12 по 17 березня 1971 року, у віці п`яти років.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Так, за принципом екстериторіальності, дана заява була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Одеській області.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , відповідачем-1 прийнято рішення від 09.11.2021 №85, яким позивачу відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки не встановлено факту того, що позивач могла бути визнана особою з інвалідністю до 18-річного віку.

Вважаючи рішенням ГУ ПФУ в Одеській області протиправним, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 5 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №1058 виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно частини третьої статті 4 Закону №1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058 призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону № 1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Тобто, законом встановлено право вибору особи одного з виду пенсій.

Статтею 36 Закону № 1058 встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 по 21.02.2014 за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

З аналізу викладеного вбачається, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника має, зокрема, й дитина померлого годувальника, старше 18 років, якщо вона стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Таким чином, Закон №1058 передбачає, що для призначення особі пенсії по втраті годувальника має бути підтверджено відповідність цієї особи одному зі статусів, встановлених статтею.

При цьому, суд звертає увагу на те, що положення названої статті Закону №1058 не є відсильними, тобто, не містять в своєму змісті посилань на інші норми, які конкретизують застосування приписів статті 36 Закону №1058, тобто, стаття не визначає вичерпного порядку підтвердження статусів, які надають право на призначення пенсії по втраті годувальника та не делегує будь-кому повноважень щодо визначення такого порядку.

Тому, твердження відповідача стосовно того, що підтвердження статусу, який дає право на призначення пенсії по втраті годувальника, регламентовано виключно Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) є необґрунтованим. З огляду на те, що наведений Порядок є підзаконним нормативно-правовим актом та затверджений не в порядку виконання делегованих законодавцем повноважень щодо встановлення порядку застосування приписів статті 36 Закону №1058, то наведений нормативно-правовий акт має сприйматись як такий, що встановлює лише можливі способи підтвердження статусів осіб, а не їх вичерпний перелік.

З огляду на викладене, твердження відповідача з посиланням на пункт 2.18 Порядку №22-1 стосовно того, що статус ОСОБА_1 як «дитини померлого годувальника, старше 18 років, якщо вона стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років» може бути підтверджено виключно висновком МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності) є помилковим.

Тобто, право на призначення пенсії по втраті годувальника особа, якій призначається пенсія, набуває лише за умови надання виписки з акта огляду в МСЕК та висновку МСЕК про те, що вона могла бути визнана інвалідом до досягнення 18 років. Тобто є два випадки для призначення пенсії такого виду пенсії: як встановлення особі інвалідності до досягнення нею 18 річного віку, так і настання інвалідності у віці до 18 років.

При цьому, суд зазначає, що встановлення категорії «особа з інвалідністю з дитинства» МСЕК особам ще до їх повноліття чинним законодавством не передбачено.

Так, відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 0.12.2009, медико-соціальна експертиза хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам проводиться з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Таким чином, статус «особа з інвалідністю з дитинства» встановлюється в день надходження до комісії документів виключно після 18 років.

Крім наведеного, відповідно преамбули Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», цей Закон відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Згідно приписів статті 1 наведеного Закону, причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Тобто, статус особи з інвалідністю з дитинства встановлюється на підставі медико-соціальної експертизи.

Відповідно до наявних матеріалів справи, зокрема з довідки до акту огляду МСЕК №190421 від 22.04.20219, позивачу встановлена третя група інвалідності довічно, причина інвалідності з дитинства (12).

Також, в матеріалах справи наявний висновок від 06.10.2021 про час настання інвалідності: з 23.04.2013, до 18 років із-за відповідно до якого позивача визнано особою з інвалідністю третьої групи з дитинства.

Таким чином, уповноваженим органом протягом періоду часу з 23.04.2013 визнавав статус позивача як «особи з інвалідністю з дитинства», що дозволяє стверджувати про те, що ОСОБА_1 є дитиною померлого годувальника, старше 18 років, яка стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Отже, згідно положень статті 36 Закону №1058 має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Стосовно доводів ГУ ПФУ в Одеській області про ненадання позивачем передбачених Порядком №22-1 документів для призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Дійсно, наданий позивачем висновок про час настання інвалідності від 06.10.2021, виданий Фтизіо-офтальмологічною МСЕК не містить конкретної вказівки про час настання інвалідності.

Разом з тим, наявні в матеріалах пенсійної справи довідки та вказівки в висновку про час настання інвалідності від 06.10.2021, виданий Фтизіо-офтальмологічною МСЕК про те, що ОСОБА_1 визнана особою з інвалідністю 3 групи з дитинства безстроково, на думку суду та з урахуванням обов`язків суб`єкта владних повноважень, закріплених статтею 2 КАС України, зокрема, діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно та розсудливо є достатнім для висновку про те, що ОСОБА_1 є дитиною померлого годувальника, старше 18 років, яка стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Суд також зазначає, що з довідки Комунального закладу Львівської обласної дитячої клінічної лікарні «Охматдит» від 20.04.2010 №37 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно знаходилась на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні з 12.03.1971 по 17.03.1971 з діагнозом «часткова атрофія зорового нерва лівого ока. Фолікулярний кон`юктивіт» (а. с. 13).

Крім того, з наданих медичних виписок з історії хвороби стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_1 хворіє з дитинства з діагнозом «вроджена вада зорового нерва» (а. с. 20-25), що, на думку суду, свідчить про наявність медичних показань для визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю до 18 років.

У даному випадку позивач є членом сім`ї померлого годувальника та отримує призначену пенсію по інвалідності та виявила бажання про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, шляхом подання до відповідача відповідної заяви.

Даний факт підтверджено належними та допустимими доказами, що доводить протиправність рішення відповідача-1 щодо відмови в переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Щодо обраного позивачем способу судового захисту, суд зазначає, що в ході судового розгляду установлені обставини щодо наявності у позивача права на перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника - померлої матері, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Щодо дати, з якої необхідно призначити пенсію позивачу, суд зазначає наступне.

Так, строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії врегульовані статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Отже вимога позивача про призначення пенсії з дати звернення 05.11.2021 підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вирішенні даного спору суд бере до уваги, що в даному випадку обов`язок доведення законності дій суб`єкта владних повноважень покладено саме на відповідача, який не надав доказів на підтвердження правомірності своїх дії щодо відмови у задоволенні заяви позивача.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 09.11.2021 №85 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку із втратою годувальника та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинської області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 05.11.2021.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 908,00 грн, сплачений згідно з квитанцією від 17.11.2021 №43906.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.11.2021 №85 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинської області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826) перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 05.11.2021.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, місто Одеса, вулиця Канатна, 83, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський