Справа № 380/17223/21
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог

20 січня 2022 року

13 год. 13 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Лубоцької Н.І., представниці позивача Потічної Н. Ю., представниці відповідача Кельбас Р. А. розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області, у якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 30.06.2017, № -1309 від 23.04.2018, № -1309 від 27.06.2019, № -1309 від 14.05.2020, № 7-1312 від 31.05.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0603 га, на якій розташований недобудований об`єкт нерухомого майна. Зазначив, що постійно та своєчасно сплачував земельний податок в розмірі, визначеному органами ДПС. Вказав також, що 19.05.2016 Трускавецька міська рада ухвалила рішення № 166 «Про встановлення розмірів орендної плати та ставок земельного податку на земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Трускавця в особі Трускавецької міської ради та у власності фізичних та юридичних осіб». Пунктом 4 цього рішення внесено зміни до рішення Трускавецької міської ради № 789 від 30.01.2015 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території м. Трускавця», доповнивши додаток № 1 цього рішення пунктом 3.4.4. такого змісту: «земельний податок на земельні ділянки, які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб для ведення комерційної діяльності на яких розпочато будівельні роботи та не закінчено протягом трьох років з дня отримання декларації (дозволу) на початок будівельних робіт в тому числі на реконструкцію, а також на яких розташовано металеві кіоски або павільйони - 3 відсотки від їх нормативної грошової оцінки». Позивач вважає, що поряд з цим для інших власників земель комерційного призначення встановлено розмір земельного податку - 1%. Також зазначив, що рішенням Трускавецького міського суду від 24.09.2018 у справі № 457/908/17, яке набрало законної сили 06.07.2021, визнано протиправним та скасовано п. 4 рішення Трускавецької міської ради «Про встановлення розмірів орендної плати та ставок земельного податку на земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Трускавця в особі Трускавецької міської ради та у власності фізичних та юридичних осіб» № 166 від 19.05.2016 про внесення змін до рішення Трускавецької міської ради № 789 від 30.01.2015 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території м. Трускавця». Крім цього, ухвалою Трускавецького міського суду від 23.08.2017 дія п. 4 рішення Трускавецької міської ради № 789 від 30.01.2015 зупинена. З огляду на викладене, позивач вважає, що скасування п. 4 вищевказаного рішення Трускавецької міської ради унеможливлює покладення на платників податку, в тому числі на нього, обов`язку виконувати зазначений припис нормативного акта органу місцевого самоврядування, оскільки таке рішення ще у момент його прийняття було протиправним. Позивач стверджує, що оскаржувані ним податкові повідомлення-рішення винесені з урахуванням положень п. 4 рішення Трускавецької міської ради № 789 від 30.01.2015, у зв`язку з чим він звернувся до суду із цим позовом.

Також просив поновити строк на оскарження податкових повідомлень-рішень № від 30.06.2017 та № -1309 від 23.04.2018, оскільки, як він зазначив, про порушення свого права він дізнався з оприлюдненого на офіційному сайті рішення суду у справі № 457/908/17.

Ухвалою від 13.10.2021 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою від 26.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (вх. № 5370 від 20.01.2022). В обґрунтування вказаного клопотання зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 30.06.2017 позивач отримав 22.07.2017, № -1309 від 27.06.2019 - 16.08.2019, № -1309 від 14.05.2020 - 05.02.2021. Вказав, що податкове повідомлення-рішення № -1309 від 23.04.2018 повернуто службою зв`язку 30.06.2019 з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання». Стверджує, що на підставі вищевикладеного позивачем пропущеного шестимісячний строк звернення, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України, оскільки останній звернувся до суду лише 05.10.2021. Також, покликаючись на позицію Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 вказав, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні. Просив застосувати строк позовної давності до вимоги позивача та залишити його позовну заяву без розгляду в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 30.06.2017 № , від 23.04.2018 № -1309, від 27.06.2019 № -1309, від 14.05.2020 № -1309.

У судовому засіданні представниця позивача проти вказаного клопотання заперечила.

Представниця відповідача клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Суд розглянув клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, дослідив матеріали справи та встановив таке.

Згідно з пунктом 8 частини 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Наслідки пропущення строку звернення визначені у ст. 123 КАС України, зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Статтею 102 Податкового кодексу України передбачено строк давності тривалістю 1095 днів (2555 днів у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу).

Разом з цим, пунктом 56.19 ст. 56 ПК України визначено, що у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

З аналізу вказаних вище положень Податкового кодексу України слідує, що строк для звернення платника податків до адміністративного суду із позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу становить 1095 днів (2555 днів у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу) і обчислюється з дня отримання платником податків такого рішення.

У поданому клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду відповідач посилається, зокрема, на постанову Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, зазначених у цій постанові, строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено.

Суд також враховує, що у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 Верховний Суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, і сформулював такий правовий висновок.

Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Отже, висловлений у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 правовий висновок Верховного Суду стосується оскарження платником податків податкового повідомлення-рішення після закінчення процедури адміністративного оскарження та саме з цією постановою слід пов`язувати зміну правового підходу щодо питання тривалості строку звернення до суду в спорах, аналогічним спору у цій справі.

Як вказав сам Верховний Суд у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, зміна підходів щодо питання тривалості строку звернення до суду в податкових спорах після використання процедури адміністративного оскарження відбулася саме з ухваленням Верховним Судом постанови від 11.10.2019 у справі № 640/20468/18. Водночас предметом спору у справі № 640/20468/18 було рішення контролюючого органу, яке не пов`язане з визначенням грошових зобов`язань.

У справі, що розглядається, Верховний Суд у складі судової палати формулює висновок у розвиток і уточнення зазначеного підходу при оскарженні податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань. Проте зміна підходів до правозастосування в таких правовідносинах не була непередбачуваною.

Задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У матеріалах справи відсутні докази оскарження ОСОБА_1 оскаржуваних податкових повідомлень-рішень за процедурою адміністративного оскарження.

Відтак суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду в частині оскарження податкових повідомлень-рішень № -1309 від 27.06.2019, № -1309 від 14.05.2020, а тому доходить висновку про те, що в цій частині клопотання про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Разом з тим, судом з матеріалів справи встановлено, що позивач 22.07.2017 отримав податкове повідомлення-рішення № від 30.06.2017, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за ШКІ № 718.

Вказане свідчить про те, що позивачу було відомо про застосування ставки орендної плати, визначеної пунктом 3.4.4 додатку № 1 рішення Трускавецької міської ради № 789 від 30.01.2015 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території м. Трускавця» при нарахуванні позивачу земельного податку з 2017 року.

Як зазначено позивачем у позовній заяві причиною пропуску строку звернення до суду є те, що про порушення свого права він дізнався з оприлюдненого на офіційному сайті рішення суду у справі № 457/908/17. Водночас, Верховним Судом викладено висновки щодо обчислення строку звернення до суду, які в силу приписів ч. 5 ст. 242, підлягають застосуванню при вирішенні спірних правовідносин, згідно з якими платники податків мають право на оскарження податкових повідомлень-рішень протягом строку, встановленого ст. 102 ПК України, тобто протягом 1095 днів з дня їх прийняття. Разом з тим, строк, встановлений Податковим кодексом є спеціальним відносно строку, встановленого КАС України. Суд зазначає, що вказаний строк співвідноситься із строком 3 роки, що, на думку суду, є цілком достатнім строком для звернення до суду за захистом своїх прав.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

До суду із цим позовом ОСОБА_1 згідно з штемпелем вхідної кореспонденції Львівського окружного адміністративного суду звернувся 08.10.2021, тобто, поза межами строку 1095 днів, який встановлено для оскарження податкових повідомлень-рішень.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, викладених у позовній заяві, згідно з якими про порушення свого права він дізнався з оприлюдненого на офіційному сайті рішення суду у справі № 457/908/17. Суд наголошує, що ознайомлення із певними (нехай і аналогічними) судовими рішеннями не змінюють початку перебігу процесуальних строків, визначених нормативними актами. Інших причин пропуску строку позивачем не вказано.

Відтак суд погоджується з доводами відповідача у цій частині про пропуск позивачем строку звернення до суду із вимогою про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.06.2017 № , від 23.04.2018 № -1309.

Таким чином, суд доходить висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, вказаних у позовній заяві та наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 у частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.06.2017 № , від 23.04.2018 № -1309 без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, 293-295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, вказані у позовній заяві, щодо оскарження податкових повідомлень-рішень від 30.06.2017 № , від 23.04.2018 № -1309.

2. Клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити частково.

3. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.06.2017 № та від 23.04.2018 № -1309 залишити без розгляду.

4. В іншій частині клопотання відмовити.

5. Роз`яснити позивачу, що після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, він має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

6. Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складення повного тексту ухвали до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.01.2022.

Суддя Р.П. Качур