Справа № 214/7148/19
Суддя: Ткаченко А. В.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/7148/19
2-а/214/5/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 лютого 2021 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного письмового провадження адміністративну справу №214/7148/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Пархоменка Володимира Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою 23 вересня 2019 року, в якій просить скасувати постанову серії ЕАК №1526671 від 16 вересня 2019 року, винесену інспектором роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Пархоменком В.В. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначив, що 16 вересня 2019 року інспектор ПП Пархоменко В.В. виніс відносно ОСОБА_1 постанову серії ЕАК №1526671 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення п.п.9.1 «б» п.9 ПДР України, а саме керування транспортним засобом із встановленими покажчиками повороту червоного кольору, що розцінено як переобладнання транспортного засобу з порушенням ДСТУ 3649:2010. Позивач зазначив, що 16 вересня 2019 року він дійсно керував автомобілем марки AUDI S4 по вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі, жодних вимог ПДР України не порушував, однак був зупинений працівниками поліції. Транспортний засіб, яким він керував, не був переобладнаний, є сертифікованим в Україні та придатний до експлуатації. Так, належний йому транспортний засіб після ввезення в Україну пройшов процедуру першої державної реєстрації транспортного засобу, яка полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів (в тому числі сертифікату відповідності), які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та свідчить про відповідність даного транспортного засобу діючим нормам та стандартам. Після цього жодної перереєстрації не здійснювалося, зміни до конструктивних елементів не вносилось, покажчики поворотів червоного кольору були встановлені заводом-виробником. При розгляді справи він висловлював свою незгоду з інкримінованим йому порушенням ПДР України, однак інспектор його доводи проігнорував та виніс постанову про притягнення до відповідальності. За даних обставин винесену постанову вважає незаконною, безпідставною, оскільки його транспортний засіб відповідає вимогам щодо індивідуального затвердження та усім державним стандартам та не має технічних несправностей, у зв`язку з якими експлуатація такого транспортного засобу не забороняється. Оскільки постанова, прийнята інспектором ПП виключно на його припущеннях стосовно допущення порушення ПДР України за відсутності належних та допустимих доказів, що є свідченням порушення ст.62 Конституції України, позивач просить її скасувати.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.7-8).

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, в порядку ст.47 КАС України 22 жовтня 2019 року відповідач інспектор ПП ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву (а.с.15-19), в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку із законністю та обґрунтованістю винесеної постанови. Свої заперечення мотивував тим, що 16 вересня 2019 року під час здійснення патрулювання по вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі було помічено транспортний засіб марки AUDI S4, р/н НОМЕР_1 , в якому покажчики поворотів з заднього боку встановлені червоного кольору. При цьому, відповідно до п.6.1.5 ДСТУ 3649-2010 передбачено чіткі вимоги до кольору покажчиків поворотів, а саме передні та задні повинні бути жовтого кольору. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення п.9 ПДР України. Після зупинки транспортного засобу, інспектор підійшов, відрекомендувався відповідно до ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», повідомив причину зупинки, та попрохав водія пред`явити водійське посвідчення та документи на транспортний засіб. Попередньо роз`яснивши ОСОБА_1 процесуальні права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, він перейшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу. Наявність на автомобілі позивача червоних сигналів повороту, що позивач власне не заперечував, не відповідає вимогам стандарту ДСТУ 3649:2010 і є підставою для притягнення водія до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. На переконання інспектора, оскаржувану постанову винесено об`єктивно, законно, з наданням правової оцінки всім обставинам і наявним доказам, які підтверджують його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а всі доводи позивача з приводу незгоди не доведені жодними доказами та фактично спрямовані на уникнення відповідальності.

Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. З огляду на подання відзиву та відсутність заяв про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе справу розглянути в письмовому провадженні за відсутності сторін з урахуванням їх позиції по справі.

Дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до такого висновку.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як визначено ч.1 ст.287 КАС України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст.252 КАС України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Судом встановлено, що постановою інспектора батальйону №1 роти №2 Полку ПП в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Пархоменка В.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1526671 від 16 вересня 2019 року встановлено вину ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме в тому, що 16 вересня 2019 року о 14.48 год. по автодорозі вул. Володимира Великого 33-б в м. Кривому Розі ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки AUDI S4, р/н НОМЕР_1 , у якому покажчики поворотів ззаду автомобіля горіли червоним кольором. При цьому, п.6.1.5 ДСТУ 3649:2010 передбачено чіткі вимоги до кольору покажчиків повороту, а саме передні та задні покажчики повинні бути жовтого кольору. Своїми діями водій порушив п.9.1 ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП використання приладів (зовнішніх освітлювальних, попереджувальних сигналів) та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів (а.с.4).

Відповідно до приписів ч.2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Пунктом 31.1 ПДР України передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Так, п.31.4 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, передбаченим у п. 31.4.3. ПДР України: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам і пройшли державний технічний огляд (за винятком транспортних засобів, що не підлягають огляду).

Згідно з ч.ч.1, 4 ст. 32 Закону України «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Згідно зі ст.34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державна реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388.

Відповідно до п.10 Порядку, перша державна реєстрація транспортних засобів, що перебували в експлуатації та ввезені на митну територію України з метою вільного обігу, проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України, що підтверджується сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання іноземного сертифіката, копію яких власники подають до сервісного центру МВС.

Підпунктом «б» підпункту 1.4 розділу 1 зазначеного Порядку передбачено, що індивідуальному затвердженню підлягає кожен колісний транспортний засіб, що був у користуванні і підлягає першій державній реєстрації в Україні.

Як видно з постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2011 року №738 «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин на обладнання», сертифікат відповідності видається: виробником або його уповноваженим представником - резидентом України на кожний транспортний засіб, тип якого відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу; уповноваженими органами або визначеними Міністерством інфраструктури України органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, на кожний новий транспортний засіб, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу, а також на той, що був у користуванні.

Пунктом 1.2. наказу Мінінфраструктури від 17 серпня 2012 року №521 «Про затвердження Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання» передбачено, що на кожен колісний транспортний засіб або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_3 ТСЦ 6350 (а.с.101) слідує, що транспортний засіб марки AUDI S4, р/н НОМЕР_3 , рік випуску 2015, колір сірий, тип загальний легковий седан В, VIN НОМЕР_4 був ввезений на територію України з США, розмитнений та вперше зареєстрований на території України 06 вересня 2018 року (а.с.75, 95-103).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб AUDI S4, VIN НОМЕР_4 , пройшов процедуру державної реєстрації транспортного засобу, яка полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_3 ТСЦ 6350 та свідчить про відповідність даного транспортного засобу діючим нормам та стандартам.

Доказів переобладнання даного транспортного засобу після державної реєстрації суду не надано.

06 липня 2019 року зазначений автомобіль придбав ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6329/19/021067, укладеного з продавцем комісіонером ТОВ «БІМЕР», що діяв від імені власника ОСОБА_3 на підставі укладеного між ними договору комісії №021067 (а.с.76, 80-81). Цього ж дня проведено огляд реалізованого транспортного засобу, про що складено акт (ас.77). За результатами огляду переобладнання транспортного засобу чи обладнання приладами з порушенням стандартів виявлено не було.

06 липня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву до ТСЦ 5841 про перереєстрацію автомобіля марки AUDI S4, рік випуску 2015, колір сірий, тип загальний легковий седан В, VIN НОМЕР_4 на нього як нового власника. ТСЦ проведено реєстраційні дії з видачею нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та реєстраційного номеру (д.н.з.) НОМЕР_1 (а.с.75).

Факт первинної реєстрації транспортного засобу 06 вересня 2018 року та в подальшому перереєстрації за ОСОБА_1 06 липня 2019 року свідчить, що станом на 06 вересня 2018 року вказаний автомобіль за своїми характеристиками відповідав обов`язковим вимогам правил та нормативів, відомостям Державного реєстру сертифікатів відповідності транспортних засобів, виданих уповноваженими органами або органами із сертифікації та у зв`язку з чим компетентним органом було здійснено реєстрацію транспортного засобу в Україні з видачею відповідного свідоцтва.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи не надано доказів в підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, склад якого передбачено ч. 1 ст. 121 КУпАП.

При цьому, жодних доказів під час розгляду справи поліцейським не досліджувалося, що підтверджується самою оскарженою постановою, яка не містить відомостей про докази.

Сама ж по собі наявність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Наявні у справі докази, зокрема, постанова, не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окрім оскарженої позивачем постанови, жодних інших доказів, які б свідчили про вчинення останнім адміністративного правопорушення, відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, відповідач зазначеного обов`язку не виконав та не надав до суду доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, склад якого передбачено ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав суду жодних належних і допустимих у розумінні ст.72 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу саме правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Притягнувши позивача до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем не надано доказів того, що саме позивачем було виконано самовільне переобладнання транспортного засобу, і, таким чином, автомобіль, яким керував позивач, не є транспортним засобом в заводській комплектації.

Враховуючи те, що відповідач не надав докази правомірності прийняття оскаржуваної постанови, суд надходить до висновку щодо необхідності скасування постанови як протиправної, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного порушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню із скасуванням оскаржуваної постанови та закриттям справи.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, звільненого від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Підстави, визначені ст.371 КАС України, для звернення судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 139, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Пархоменка Володимира Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху задовольнити.

Постанову серії ЕАК №1526671 від 16 вересня 2019 року, винесену інспектором роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Пархоменком В.В. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 До адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати, а справу закрити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його ухвалення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: інспектор роти №2 батальйону №1 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Пархоменко Володимир Володимирович, РНОКПП невідомий, адреса робочого місця: вул. Волгоградська 11, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Рішення суду складено та підписано 02 лютого 2021 року.

Суддя А.В. Ткаченко