Справа № 140/10191/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/10191/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 27 серпня 2021 року №72 про відмову в проведенні перерахунку пенсії за вислугу років (далі - Закон №1697-VII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити з 01 квітня 2021 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон №1789-ХІІ), що діяла на час призначення пенсії, статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII) з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати за відповідною посадою на підставі довідки Волинської обласної прокуратури від 20 травня 2021 року №21-308 вих-21, без будь-якого обмеження суми пенсії максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат (а.с.36-50).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 13 лютого 2003 року йому призначено пенсію на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у розмірі 90 відсотків середнього місячного заробітку за посадою прокурора міста Нововолинська Волинської області. Право на отримання пенсії у зазначеному розмірі підтверджено постановами Нововолинського міського суду Волинської області.

У зв`язку з підвищенням у березні 2021 року заробітної плати працюючих працівників органів прокуратури Волинською обласною прокуратурою 20 травня 2021 року позивачу видано довідку №21-308вих21 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій за відповідною посадою. За результатами розгляду заяви про проведення перерахунку пенсії на підставі зазначеної довідки, виходячи із розміру пенсії 90 відсотків середньомісячного заробітку, та без обмеження максимальним розміром, рішенням ГУ ПФУ у Львівській області у проведенні такого перерахунку було відмовлено з посиланням на положення статті 86 Закону №1697-VII.

Позивач не погоджується з таким рішенням та вважає, що оскільки пенсію йому призначено у лютому 2003 року у розмірі 90 відсотків середньомісячного заробітку відповідно до норм статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, то при перерахунку пенсії має застосовуватися саме норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Перерахунок пенсії пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати. Частина друга статті 86 Закону №1697-VII підлягає застосуванню при призначенні пенсії вперше, а не її перерахунку.

На думку позивача, встановлене абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII обмеження пенсії максимальним розміром може застосовуватися виключно до пенсій, які призначені, починаючи з 01 січня 2016 року, а тому таке обмеження не може бути застосоване до його пенсії, яка призначена у 2003 році.

З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов ГУ ПФУ у Львівській області позовні вимоги не визнало та у їх задоволенні просило відмовити (а.с.76-83). В обґрунтування цієї позиції відповідач 1 вказав, що на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, умови перерахунку призначеної пенсії визначались статтею 86 Закону №1697-VII, за змістом якої розмір пенсії становить 60 відсотків суми місячної заробітної плати, а позивач, надаючи довідку Волинської обласної прокуратури від 20 травня 2021 року №21-308вих21 про розмір заробітної плати, безпідставно просить обчислити пенсію у відсотковому розмірі, який був передбачений статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ. Проте стаття 50-1 названого Закону втратила чинність 15 липня 2015 року у зв`язку із набранням чинності Законом №1697-VII.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до статті 86 Закону №1697-VII максимальний розмір пенсії, призначений на умовах Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. При цьому застереження у пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» про те, що обмеження виплати максимального розміру пенсії застосовуються з 1 січня 2016 року, означає, що пенсії, які призначені до 1 січня 2016 року та перевищують встановлений максимум, не можуть бути зменшені. Проте їх перерахунок має відбуватися відповідно до правил, передбачених статтею 86 Закону №1697-VII.

ГУ ПФУ у Волинській області у відзиві на позов позовні вимоги також заперечило (а.с.87-96), зазначивши, що після реєстрації працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заяви ОСОБА_1 відповідно до принципу екстериторіальності така заява була розглянута ГУ ПФУ у Львівській області, рішенням якого встановлено недоцільність перерахунку пенсії позивачу, оскільки перерахунок пенсії призведе до зменшення наявного розміру пенсії. Розмір пенсії позивача становить 21866,35 грн, а після проведення перерахунку на підставі довідки від 20 травня 2021 року №21-308 вих-21 розмір пенсії становитиме 18540,00 грн (60 відсотків від розміру заробітної плати, зазначеної у довідці, але не більше 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність).

Доводи відповідача 2 в частині правового регулювання спірних правовідносин аналогічні тим, що зазначені у відзиві ГУ ПФУ у Львівській області: стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ є нечинною, тому відсутні підстави для її застосування при проведенні перерахунку пенсії позивача, як в частині визначення відсоткового розміру пенсії, так і щодо питання обмеження пенсії максимальним розміром. Додатково ГУ ПФУ у Волинській області вказало, що крім статті 86 Закону №1697-VII обмеження пенсії максимальним розміром встановлене Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», за змістом статті 2 якого максимальний розмір пенсії, зокрема, призначеної (перерахованої) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. На момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії положення, якими встановлено обмеження розміру пенсії, неконституційними не визнавалися, а тому є обов`язковими для застосування.

З урахуванням наведеного відповідач 2 у задоволенні позову просив відмовити.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року провадження у справі було зупинене до набрання чинності рішенням Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у справі №580/5962/20.

Ухвалою суду від 04 січня 2022 року провадження у справі поновлено.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Не є спірною та обставина, що позивач ОСОБА_1 з 13 лютого 2003 року отримує пенсію за вислугу років, яка йому була призначена відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ; на обліку як отримувач пенсії перебуває в ГУ ПФУ у Волинській області.

20 травня 2021 року Волинська обласна прокуратура відповідно до статті 81 Закону №1697-VII, рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020, видала позивачу довідку №21-308вих21 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій (а.с.17). Згідно з цією довідкою розмір заробітної плати (грошового забезпечення) станом на 15 березня 2021 року за прирівняною посадою «керівник окружної прокуратури» становить 84000,00 грн.

18 серпня 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі зазначеної довідки, виходячи з розміру 90 відсотків від суми місячної заробітної плати та без обмеження пенсії максимальним розміром (а.с.21).

Заява позивача з урахуванням принципу екстериторіальності розглянута Управлінням пенсійного забезпечення ГУ ПФУ у Львівській області, рішенням якого від 27 серпня 2021 року №72 (а.с.24) ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії на підставі довідки від 20 травня 2021 року №21-308вих21 з тих підстав, що відповідно до статті 86 Закону №1697-VII пенсія працівникам прокуратури призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. За таких обставин розмір пенсії становитиме 18540,00 грн. Станом на 01 березня 2021 року розмір пенсії було розраховано, виходячи з відсоткового значення 90 відсотків від місячної заробітної плати 24295,94 грн, що без обмеження розміру пенсії становить 21866,35 грн.

Спірними у цій справі є питання щодо розміру відсотку, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-XII, а також застосування при перерахунку такої пенсії обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими нормативно-правовими актами.

На час призначення позивачу пенсії (2003 рік) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ. Прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України від 27 березня 2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» у статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у частинах другій і п`ятій цифри «80» замінено цифрами «70».

Законом України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» у статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у частинах другій та п`ятій цифри «70» замінено цифрами «60».

За правилами частини вісімнадцятої цієї статті (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01 січня 2015 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.

14 жовтня 2014 року прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» (Закон №1697-VІІ), який набрав чинності 15 липня 2015 року, відповідно до розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон №1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.

З набранням чинності Законом №1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з частиною двадцятою цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Отже, первинна редакція частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VІІ та частина вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-ХІІ містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Волинською обласною прокуратурою з посиланням на статтю 81 Закону №1697-VІІ, Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 було видано нову довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, на підставі якої позивач і ініціював питання про перерахунок його пенсії - в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати та без застосування обмеження пенсії максимальним розміром.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Ураховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон №1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону №1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.

Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону №1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.

Отже, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом №1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону №1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону №1697-VII.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року №5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

Суд зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.

Враховуючи наведене, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду при розгляді справи №580/5962/20 у постанові від 21 грудня 2021 року відступив від висновку, викладеного, зокрема у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі №580/5238/20 у подібних правовідносинах, та сформував правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

На час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону №1697-VII у частині перерахунку пенсії втратила чинність. А тому на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, відповідно до яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Отже, позовні вимоги у частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 27 серпня 2021 року №72 позивачу не тільки відмовлено у перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, а й відмовлено у перерахунку пенсії без застосування обмеження пенсії максимальним розміром.

Перевіряючи правомірність спірного рішення в цій частині позовних вимог, суд зазначає таке.

За змістом статті 2 Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (який набрав чинності 01 жовтня 2011 року) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.

При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.

На думку суду, положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.

Закон №1789-ХІІ втратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом №1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом №1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду при розгляді справи №580/5962/20 у постанові від 21 грудня 2021 року відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі №589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом №3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ, а з 14 жовтня 2014 року - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Отже, враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що позовні вимоги у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Окрім того, аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.

Так відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Тим самим ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа «Valkov and Others v. Bulgaria» (заява № 2033/04); справа «Khoniakina v. Georgia» (заява №17767/08)).

Як зазначив Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20, хоча виплати соціального страхування є «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав. Водночас розмір пенсії працівників прокуратури з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном. При цьому таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення».

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідачем 1 правомірно було відмовлено позивачу у перерахунку пенсії на підставі довідки від 20 травня 2021 року №21-308вих21.

При цьому суд звертає увагу, що позивач отримує пенсію у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати 24295,94 грн та без застосування обмеження максимальним розміром пенсії, що становить 21866,35 грн. Ця обставина підтверджується витягом про перерахунок пенсії (а.с.99). У випадку здійснення перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки розмір пенсії з урахуванням обмеження десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, які втратили працездатність (з 1 липня 2021 року - 1854,00 грн) становитиме 18540,00 грн, що є меншим розміру отримуваної позивачем пенсії станом на момент звернення із заявою про перерахунок.

Суд не може не зазначити, що захисту підлягає наявне законне порушене право/інтерес особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Разом з тим, судом не встановлено, що рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 27 серпня 2021 року №72 порушено права позивача, які б підлягали судовому захисту, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79001, Львівська область, місто Львів, вулиця Митрополита Андрея, будинок 10, ідентифікаційний код юридичної особи 13814885), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк