Справа № 380/25898/21
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Брильовського Р.М., розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Золочівської державної нотаріальної контори, про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Золочівської державної нотаріальної контори, про скасування арешту на нерухоме майно - будівлю зерносховища загальною площею 821,3 кв.м., навіс №1, загальною площею 318,5, навіс №2 загальною площею 244,4 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ОНМ: 060; номер об`єкта в РПВН: 16937279), що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 - накладений на підставі постанови Відділу ДВС Золочівського районного управління юстиції АА №912071 від 05.06.2008.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.11.2021 ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно- предмет іпотеки (новий реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060) на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 2.06.2021 за Іпотечним договором, укладеним 21.05.2007 між Акціонерним комерційний банком «ТАС-Комерцбанк» (позикодавець, іпотекодержатель) та громадянином України ОСОБА_2 . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61882003 від 26.11.2021 15:57:10, ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Бібрської міської ради, Львівська області (номер запису про право власності: 45304268). 28.12.2021 адвокат Посікіра Р.Р. сформував витяг з ДРРП відповідно до якого позивачу стало відомо, що 11.06.2008 реєстратором Золочівської державної нотаріальної контори зареєстровано обтяження у вигляді арешту вказаного нерухомого майна. Вказаний арешт накладено на підставі постанови АА №912071 Відділу ДВС Золочівського РУЮ від 05.06.2008. Вказує, що станом на 29.12.2021 власником спірного нерухомого майна є не ОСОБА_2 , який є боржником у виконавчому провадженні №912071, а інша особа - ОСОБА_1 . Позивач стверджує, що незняття відповідачем арешту з майна є протиправною і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна позивача. Просив задовольнити позов.

Представник відповідача 20.01.2022 надав відзив на позов у якому зазначає, що 12.06.2008 державним виконавцем на підставі акту опису й арешту майна АА №1938561 здійснено опис нерухомого майна, на яке згідно виконавчого документа необхідно звернути стягнення, а саме: будівля зерносховища, навіс №2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить гр. ОСОБА_2 . 10.12.2008 державним виконавцем вказане описане нерухоме майно передано на реалізацію. 09.06.2009 вищевказане нерухоме майно, на яке згідно із виконавчим документом необхідно звернути стягнення, знято з реалізації у зв`язку із відсутністю купівельного Попиту. 11.08.2009 державним виконавцем винесено постанову про повернення -виконавчого документа стягувачеві, оскільки 09.06.2009 на адресу стягувача направлено повідомлення із пропозицією залишити за собою майно, що не було реалізоване на прилюдних торгах у відповідності до вимог ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" (на момент діючої редакції Закону). 02.07.2009 на адресу ВДВС Золочівського РУЮ (назва відділу на момент прийняття рішень) надійшов лист стягувача у якому ВАТ "Сведбанк" повідомляє про своє небажання залишити за собою непродане майно боржника. Вважає, що при здійсненні виконавчих дій по даному виконавчому провадженні державним виконавцем не порушено вимог Закону України «Про виконавче -провадження» чи «Інструкції з проведення виконавчих дій» (на момент діючої редакції Закону) та дії здійснені належним чином згідно повноважень, в порядку та в спосіб передбачений відповідним законодавством. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Золочівської державної нотаріальної контори пояснення на позов не надав.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 4.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Оскільки на виконанні у Золочівському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження №7636870 з примусового виконання виконавчого напису №3031 від 15.04.2008, відповідно вказаний спір підсудний Львівському окружному адміністративному суду.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд встановив, що 21.05.2007 між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (позикодавець, іпотекодержатель) та громадянином України ОСОБА_2 (позичальник, іпотекодавець) укладено кредитний договір №1301/0507/88-169 та Іпотечний договір серія та номер: 2783, посвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Швець О.В.

Відповідно до п. 2 Іпотечного договору, предмет іпотеки (будівля зерносховища загальною площею 821,3 кв.м., навіс №1 навіс №1, загальною площею 318,5, навіс №2 загальною площею 244,4 кв. АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Заставнянської сільської ради Золочівського району 30.11.2006 на підставі рішення виконавчого комітету Заставнянської сільської ради від 26.07.2006 за № 1, зареєстрованого в Золочівському міжрайонному бюро технічної інвентаризації та згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №.11.2006 в книгу №7 за номером запису №6 (реєстраційний номер 16937279).

12.06.2008 державним виконавцем на підставі акту опису й арешту майна АА №1938561 здійснено опис нерухомого майна, на яке згідно виконавчого документа необхідно звернути стягнення, а саме: будівля зерносховища, навіс №2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить гр. ОСОБА_2 .

10.12.2008 державним виконавцем вказане описане нерухоме майно передано на реалізацію.

09.06.2009 вищевказане нерухоме майно, на яке згідно із виконавчим документом необхідно звернути стягнення, знято з реалізації у зв`язку із відсутністю купівельного Попиту.

11.08.2009 державним виконавцем винесено постанову про повернення -виконавчого документа стягувачеві, оскільки 09.06.2009 на адресу стягувача направлено повідомлення із пропозицією залишити за собою майно, що не було реалізоване на прилюдних торгах у відповідності до вимог ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" (на момент діючої редакції Закону). 02.07.2009 на адресу ВДВС Золочівського РУЮ (назва відділу на момент прийняття рішень) надійшов лист стягувача у якому ВАТ "Сведбанк" повідомляє про своє небажання залишити за собою непродане майно боржника.

24.11.2021 ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно- предмет іпотеки (новий реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060) на підставі Договору відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, посвідченим Швець О.В., приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Львівської області, 21.05.2007 року за реєстровим №2783.

Підстава для державної реєстрації: Заява, серія та номер: 3895, виданий 24.11.2021, видавник: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, Юзва Н.Б.; Договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором, серія та номер: 1752, виданий 02.06.2021, видавник: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, Юзва Н.Б. Іпотечний договір, серія та номер: 2783, виданий 21.05.2007, видавник: приватний нотаріус Золочівського районного нотаріального округу, Швець О.В.

Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61882003 від 26.11.2021 15:57:10, ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Бібрської міської ради, Львівська області (номер запису про право власності: 45304268).

На виконанні у Відділі державної виконавчої служби Золочівського РУЮ (назва відділу на момент прийняття рішень) перебувало виконавче провадження ВП №7636870 з примусового виконання виконавчого напису № 3031 від 15.04.2008 виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антонов про звернення стягнення на будівлю зерносховища, навіс №2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить гр. ОСОБА_2 , який виступав майновим поручителем за боржника ОСОБА_4 . Зазначена будівля була передана в іпотеку Відкритому акціонерному товариству "Сведбанк" по іпотечному договору, посвідченому приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Швець О.В. 21 травня 2007 року за реєстровим №2783, для забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному Договору №1301/0507/88-169 від 21 травня 2007 року. Стягнення проводиться за період з 06 червня 2007 року по 11 квітня 2008 року включно.

Оскільки новим власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_1 , а незняття відповідачем арешту з майна порушує право позивача, ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Закону України Про виконавче провадження №606-XIV (на момент діючої редакції Закону, далі Закон №606) та Законом України Про виконавче провадження № 1404 -VIII (далі Закон № 1404).

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України №606 за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону №606 передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону №606 з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 50 Закону №606 передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 49 Закону №606 виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 47 Закону №606 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

Згідно з вимогами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Відповідно до зазначеної статті й Інструкції №512/5 арешт з майна позивача (боржника) підлягав зняттю Відділом ДВС Золочівського РУЮ при поверненні виконавчого документа стягувачу, однак відповідачем у виконавчому провадженні цього зроблено не було .

На підставі вищевикладеного, суд погоджується із твердженням позивача щодо того, що незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві порушує права позивача і вказане порушене право підлягає захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна позивача.

Конституція України передбачає право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (статті 41, 42).

Положення Конституції України щодо власності кореспондуються зі статтею 1 Протоколу N 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, що жодним чином не обмежує право держави вводити в дію такі закони, які є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

На виконання ухвали суду від 4.01.2022 відповідач повідомив про неможливість надати витребувані матеріали виконавчого провадження з причин їх знищення у зв`язку з закінченням терміну зберігання в спосіб і порядок, визначений Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

Суд наголошує, що 11.08.2009 державним виконавцем винесено постанову про повернення - виконавчого документа стягувачеві, оскільки 09.06.2009 на адресу стягувача направлено повідомлення із пропозицією залишити за собою майно, що не було реалізоване на прилюдних торгах у відповідності до вимог ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" (на момент діючої редакції Закону).

02.07.2009 на адресу ВДВС Золочівського РУЮ (назва відділу на момент прийняття рішень) надійшов лист стягувача у якому ВАТ "Сведбанк" повідомляє про своє небажання залишити за собою непродане майно боржника.

Відповідач своє заперечення проти позову мотивує тим, що 09.06.2009 вищевказане нерухоме майно, на яке згідно із виконавчим документом необхідно звернути стягнення, знято з реалізації у зв`язку із відсутністю купівельного попиту. 11.08.2009 державним виконавцем винесено постанову про повернення - виконавчого документа стягувачеві, оскільки 09.06.2009 на адресу стягувана направлено повідомлення із пропозицією залишити за собою майно, що не було реалізоване на прилюдних торгах у відповідності до вимог ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" (на момент діючої редакції Закону). 02.07.2009 на адресу ВДВС Золочівського РУЮ (назва відділу на момент прийняття рішень) надійшов лист стягувача у якому ВАТ "Сведбанк" повідомляє про своє небажання залишити за собою непродане майно боржника. Вважає, що при здійсненні виконавчих дій по цьому виконавчому провадженні державним виконавцем не порушено вимог Закону України «Про виконавче -провадження» чи «Інструкції з проведення виконавчих дій» (на момент діючої редакції Закону) та дії здійснені належним чином згідно повноважень, в порядку та в спосіб Передбачений відповідним законодавством.

Суд наголошує що дії чи рішення органу державної виконавчої служби щодо накладення арешту на майно чи незняття арешту з майна не є предметом спору у вказаній справі. Тому суд не надає правової оцінки рішенню, дії чи бездіяльності Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо накладення арешту на майно чи незняття арешту з майна, в той же час зазначає наступне.

Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені статтею 50 Закону №606- XIV в редакції станом на момент винесення постанови про повернення виконавчих листів, відповідно до якої, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

09.06.2009 на адресу стягувача направлено повідомлення із пропозицією залишити за собою майно, що не було реалізоване на прилюдних торгах відповідно до вимог ст. 61 Закону №606.

02.07.2009 на адресу ВДВС Золочівського РУЮ (назва відділу на момент прийняття рішень) надійшов лист стягувача у якому ВАТ "Сведбанк" повідомляє про своє небажання залишити за собою непродане майно боржника.

11.08.2009 державним виконавцем винесено постанову про повернення -виконавчого документа стягувачеві.

Суд встановив, що передбачені чинним законодавством законні підстави для обтяжень на вищевказане майно та обмеження конституційних прав позивача щодо вільного розпорядження своєю власністю відсутні.

Інших доказів про наявність законних підстав для накладення арешту на майно сторонами не надано.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 04.04.2018 у справі №815/2020/16.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З урахуванням цього Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 6 Конвенції та статтею 55 Конституції України кожній особі гарантується право на доступ до правосуддя, яке включає в себе право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Обов`язковою умовою надання захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Висновки аналогічного змісту були наведені у постанові Верховного Суду України від 07.02.2017 по справі №21-3072а16 і суд не вбачає підстав відступати від них.

Суд погоджується з твердженням позивача про наявність факту порушення відповідачем законних прав позивача у спірних правовідносинах.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови покладено на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано доведено підстави для скасування арешту на нерухоме майно - будівлю зерносховища загальною площею 821,3 кв.м., навіс №1, загальною площею 318,5, навіс №2 загальною площею 244,4 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ОНМ: 060; номер об`єкта в РПВН: 16937279), що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 - накладений на підставі постанови Відділу ДВС Золочівського районного управління юстиції АА №912071 від 05.06.2008.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зняти арешт на нерухоме майно - будівлю зерносховища загальною площею 821,3 кв.м., навіс №1, загальною площею 318,5, навіс №2 загальною площею 244,4 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ОНМ: 060; номер об`єкта в РПВН: 16937279), що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 - накладений на підставі постанови Відділу ДВС Золочівського районного управління юстиції АА №912071 від 05.06.2008.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.М. Брильовський