Справа № 140/13084/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/13084/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської винагороди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (далі ТУ ДСА України в Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 за жовтень 2021 року у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу; стягнення з відповідача на користь позивача доплату за вислугу років за жовтень 2021 року у розмірі 18918,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Указом Президента України від 18 жовтня 2013 року №570/2013 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Брянківського міського суду Луганської області строком на 5 років та указом Президента України від 14 лютого 2015 року №83/2015 «Про переведення суддів» переведений у межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Луцького міськрайонного суду Волинської області. Однак повноваження на здійснення правосуддя у нього припинилися 18 жовтня 2018 року у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено. На сьогодні позивач обіймає посаду судді у зазначеному суді, але не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням строку повноважень.

Згідно з наказом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області на підставі частини п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу. Проте виплачена йому відповідачем за жовтень 2021 року суддівська винагорода не відповідає розміру, установленому законом, зокрема, не виплачено доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, чим порушено право на належне матеріальне забезпечення.

Позивач вказує, що не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто та не обумовлені його поведінкою, а тому має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018(4062/15) у відповідності до наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (щомісячно).

Уважає, що ТУ ДСА України в Волинській області як розпорядник бюджетних коштів безпідставно не виконує наказ Луцького міськрайонного суду Волинської області про встановлення йому доплати за вислугу років, а також не застосовує рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, рішення Ради суддів України від 19 квітня 2019 року №21, з огляду на що просить позов задовольнити.

На адресу суду 17 листопада 2021 року надійшли також додаткові пояснення у справі, в яких позивач зазначає, що з метою з`ясування підстав припинення виплати доплат до посадового окладу з серпня 2021 року ним був зроблений інформаційний запит до суду та із відповіді Луцького міськрайоного суду від 17 листопада 2021 року №02-61/111/2021 убачається, що на адресу Луцького міськрайонного суду Волинської області не надходив розпорядчий акт територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області для доведення до відома судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 про призупинення/зупинення виплат, надбавок за вислугу років; наказ голови Луцького міськрайонного суду Волинської області № 25/02-04 від 26 жовтня 2020 року «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 » відповідно до якого судді йому встановлено з 25 жовтня 2020 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу є чинним; Луцький міськрайонний суд Волинської області не володіє інформацією про застосування дисциплінарного стягнення передбаченого пунктами 2-4 частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо ОСОБА_1 та інформацією щодо відсторонення його від здійснення правосуддя на підставі рішення Вищої ради правосуддя, що мають наслідок позбавлення його права на отримання доплат до посадового окладу судді.

Враховуючи вищевикладене позивач уважає, що він, як суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього, тому з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 та отримував їх до серпня 2021 року.

Наголошує, що не був і не є притягнений до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя.

Окремо звертає увагу, що він як суддя знаходиться в процедурі кваліфікаційного оцінювання призначеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 01 лютого року 2018 №8/зп-18 та не завершеного з причин припинення повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в листопаді 2019 року, у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 16 жовтня 2019 року №193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (арк. спр. 27-28).

У відзиві на позовну заяву від 06 грудня 2021 року №3116/05-09 ТУ ДСА України в Волинській області позовні вимоги не визнала мотивуючи тим, що у період з 25 лютого 2021 року по 25 травня 2021 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в Волинській області, що належить до сфери управління Державної судової адміністрації України, за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, за наслідками якої складено акт від 01 червня 2021 року №08-25/08 та 06 липня 2021 року вручено лист-вимогу від 05 липня 2021 року №130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства». У пункті 1 листа-вимоги зазначено, що в порушення частини десятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям, які не здійснюють правосуддя протягом 2020 року, зайво проведено нарахування та виплату доплати за стаж роботи і, як наслідок, зайво проведено сплату єдиного соціального внеску, що призвело до незаконних видатків. Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області вимагає забезпечити відшкодування на користь ТУ ДСА України в Волинській області шкоди (збитків) на загальну суму 525860,35 грн, заподіяної внаслідок зайвої виплати доплати за стаж роботи суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2020 року, а також зменшити суму по розрахунках з бюджетом на 101405,51 грн зайвої сплати єдиного соціального внеску. Тому на виконання листа-вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області ТУ ДСА України в Волинській області було змушене з серпня 2021 року припинити нарахування та виплату доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу і судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного відповідач просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 35-38).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (акр. спр. 24).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Указом Президента України від 18 жовтня 2013 року №570/2013 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Брянківського міського суду Луганської області на 5 (п`ять) років.

Указом Президента України «Про переведення суддів» від 14 лютого 2015 року №83/2015 позивача переведено у межах п`ятирічного строку на посаду судді Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Згідно з наказом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року №25/02-04 на підставі частини п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (арк. спр. 11).

Як вбачається з копій розрахункового листа за жовтень 2021 року, судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 виплачена суддівська винагорода без щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (арк. спр. 12).

Позивач, вважаючи порушеним право на належне матеріальне забезпечення, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною першою статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) імперативно встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з частиною п`ятою статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Частиною десятою статті 135 Закону №1402-VIII встановлено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відповідно до пункту 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон №1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України від 16 жовтня 2019 року №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі - Закон №193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII.

Відповідно до частин першої-третьої статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VI в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 133 Закону №2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини десятої статті 133 Закону №2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VІІІ, зокрема, за яким суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

В підпункті 3.4 Рішення Конституційного Суду України зазначено, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється Законом №2453-VI у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VІІІ, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначається Законом №1402-VIII.

Рішенням Конституційного Суду України, встановлено, що випадки нездійснення правосуддя поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом №1402-VIII нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина перша статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина восьма статті 56, частини перша, друга статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина третя статті 82, частини шоста, сьома статті 147).

Конституційний Суд України зробив висновок, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини 10 статті 133 Закону №2453-VI у редакції №192-VІІІ, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Крім того, застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VІІІ підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та помірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Рада суддів України в рішенні від 03 вересня 2021 року №35 наголосила, що будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018. В контексті питання виплати доплат таким суддям, дії Територіальних управлінь ДСА, судів, які здійснюють функції розпорядників бюджетних коштів, щодо припинення виплати доплат (а також намагання повернути вже виплачені доплати) суддям, що не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, так само як і висновки щодо відсутності підстав для виплати доплат до посадового окладу таким суддям, здійснені органами Державної аудиторської служби України під час проведення ревізій фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в різних областях та судах, свідчать про порушення гарантій незалежності суддів у виді матеріального забезпечення, що впливає на незалежність судді, та є протиправними та недопустимими. Крім того, припинення виплат зазначених вище доплат у 2021 році свідчить про порушення принципу «юридичної визначеності» та принципу «належного урядування».

Аналогічна позиція щодо необхідності здійснення доплат суддям, які не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, була викладена і в рішенні Ради суддів України від 19 квітня 2019 року №21.

Також суд враховує, що положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону від 12 лютого 2015 року №192-VIII, які Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року за №11-р/2018 визнані неконституційними, були тотожними за змістом положенням частини десятої статті 135 Закону №1402-VIII.

Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №120/1655/21-а, що з набранням чинності законами №1401-VIII, № 1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у вказаній постанові необхідним у даній категорії справи є з`ясування обставин, які зумовили припинення виплати суддям надбавок до посадового окладу: зупинення щодо кваліфікаційного оцінювання й відсторонення на цій підставі від здійснення правосуддя (відповідно до частини п`ятої статті 86 Закону № 1402-VIII); закінчення п`ятирічного строку повноважень на посаді судді чи поява іншої (обставини, з якою Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 пов`язує неконституційність позбавлення надбавок до посадового окладу судді.

Таким чином, від чіткої відповіді на питання щодо причин, які зумовили припинення виплати надбавок до посадового окладу, й залежить правильне вирішення спору.

Як установлено судом, з урахуванням Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №570/2013 «Про призначення суддів» з 18 жовтня 2018 року позивач не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень на посаді судді.

Судом встановлено, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 01 лютого 2018 року №8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 (арк. спр. 9-10).

У зв`язку з прийняттям Закону №193-ІХ повноваження складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинились, починаючи з 07 листопада 2019 року.

Кваліфікаційне оцінювання щодо позивача не завершено через обставини, що від нього не залежали, та не обумовлені його поведінкою.

При цьому відповідачем жодним доказом не спростовано, що позивач наразі не здійснює відправлення правосуддя з незалежних від нього причин.

Окрім того, як у додаткових поясненнях від 17 листопада 2021 року позивач наголошує, що не був і не є притягнений до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя.

Листом від 17 листопада 2021 року №02-61/111/2021 Луцький міськрайонний суд також повідомив, що не володіє інформацією про застосування дисциплінарного стягнення передбаченого пунктами 2-4 частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо ОСОБА_1 та інформацією щодо відсторонення його від здійснення правосуддя на підставі рішення Вищої ради правосуддя, що мають наслідок позбавлення його права на отримання доплат до посадового окладу судді.

Наказом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року №25/02-04 судді цього суду ОСОБА_1 встановлено з 25 жовтня 2020 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу. Наказ скеровано для здійснення відповідних нарахувань до ТУ ДСА України в Волинській області.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1402-VIII голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. З огляду на вказане, видання/скасування наказів про встановлення доплат суддям за вислугу років належить до виключної компетенції голови місцевого суду в порядку пункту 1 частини першої, частини другої статті 24 Закону №1402-VIII.

Вказаний наказ є чинним, про що свідчить лист голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2021 року №02-61/111/2021 (арк. спр. 30-31).

Поряд з тим із матеріалів справи судом встановлено, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в Волинській області, що належить до сфери управління Державної судової адміністрації України, за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, за наслідками якої складено акт від 01 червня 2021 року № 08-25/08.

Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області надіслано відповідачу лист-вимогу від 05 липня 2021 року №130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства», у пункті 1 якої зазначено, що в порушення частини десятої статті 135 Закону №1402-VIII, суддям, які не здійснюють правосуддя протягом 2020 року, зайво проведено нарахування доплати за стаж роботи в сумі 748,68 тис. грн та зайво здійснено виплати доплати в сумі 525,86 тис. грн, як наслідок зайво проведено сплату єдиного соціального внсеку на суму 101,41 тис. грн, що призвело до незаконних видатків на загальну суму 627,27 тис. грн. Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області вимагає забезпечити відшкодування на користь ТУ ДСА України в Волинській області шкоди (збитків) на загальну суму 525860,35 грн, заподіяної внаслідок зайвої виплати доплати за стаж роботи суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2020 року, а також зменшити суму по розрахунках з бюджетом на 101 405,51 грн зайвої сплати єдиного соціального внеску (арк. спр. 15-22).

Однак, на думку суду, наявність листа-вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області від 05 липня 2021 року №130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства» не може бути причиною для вчинення ТУ ДСА України в Волинській області протиправних дій щодо припинення виплати позивачу доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що ОСОБА_1 , як суддя знаходиться в процедурі кваліфікаційного оцінювання призначеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 01 лютого 2018 року №8/зп-18 та не завершеного у зв`язку з припинення повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в листопаді 2019 року У зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», а відтак не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від його волі, то він має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що нараховуючи та виплачуючи суддівську винагороду позивачу за жовтень 2021 року у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому судом враховано, що в матеріалах адміністративної справи відсутні відомості про нарахування ТУ ДСА України в Волинській області ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років за жовтень 2021 року. Тому виходячи із наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача за таких обставин є не стягнення конкретної суми доплати, а прийняття рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за жовтень 2021 року у розмірі посадового окладу без урахування щомісячної доплати за вислугу років та зобов`язання ТУ ДСА України в Волинській області нарахувати та виплатити позивачу щомісячну доплату за вислугу років за жовтень 2021 року у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

Стосовно клопотання позивача про звернення до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно, визначений нормами статті 371 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Отже, суд допускає негайне виконання рішення суду лише в разі вирішення спору про стягнення відповідних сум пенсій чи інших періодичних платежів.

В розглядуваному випадку спір вирішено шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 спірної доплати за жовтень 2021 року у розмірі 30 відсотків посадового окладу, а не шляхом стягнення з відповідача певної суми суддівської винагороди (її частини), відтак підстави допустити негайне виконання рішення у суду відсутні.

На думку суду, відсутні й підстави для встановлення відповідно до частини першої статті 382 КАС України судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Частини п`ята та шоста статті 246 КАС України не встановлюють обов`язку суду у резолютивній частині рішення суду встановлювати судовий контроль за його виконанням.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення; підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

З наведеного слідує, що встановлення судового контролю може мати місце на стадії виконання судового рішення за заявою сторони, на користь якої таке рішення ухвалене, за наявності обґрунтованих доводів та підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення у справі. Окремо слід вказати, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами. У цій справі позивачем не наведено обставин, які б вказували на те, що ТУ ДСА України в Волинській області може ухилятись від виконання судового рішення.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Сенаторки Левчанівської, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 26276277) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської винагороди задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області щодо нарахування та виплати судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за жовтень 2021 року у розмірі посадового окладу без урахування щомісячної доплати за вислугу років.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області нарахувати та виплатити судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 за жовтень 2021 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 19 січня 2022 року.