Справа № 260/313/22
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24 січня 2022 рокум. Ужгород№ 260/313/22

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просять суд: 1. Поновити строк звернення до суду з даним позовом про визнання неправомірною відмов Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - сум недоплаченої пенсії з моменту призначення такої і до перерахунку відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду. 2. Визнати неправомірною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_3 , суму недоплаченої пенсії з моменту призначення такої і до перерахунку відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020р. по справі №260/437/19. 3. Визнати неправомірною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_2 суму недоплаченої пенсії з моменту призначення такої і до перерахунку відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020р. по справі №260/437/19. 4. Визнати неправомірною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України і Закарпатській області та зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму недоплаченої пенсії з момент) призначення такої і до перерахунку відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020р. по справі №260/752/19.

Вивчивши позовну заяву, суддя вважає, що вона не відповідає вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України і підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із прохальної частини позовних вимог позивачів, такі просять суд поновити строк звернення до суду з даним позовом. Позивачі вказують, що про порушення своїх прав вони дізналися 31.12.2021 року, отримавши відповідь від 29.12.2021 року на їхні заяви.

Разом з тим, з огляду матеріалів справи встановлено, що позивачі дізнались про своє порушене право ще, як мінімум, в липні місяці 2021 року, що підтверджується копією ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року про залишення позовної заяви без руху.

Разом з тим, з даним позовом звернулись тільки 20 січня 2022 року.

Суд зазначає, що початок перебігу шестимісячного строку у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права. Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатись», що містяться у частині 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд також зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Слід зауважити, що правовідносини, з приводу яких позивачі звернулися до суду, виникли у період травня серпня 2020 року, водночас з даним позовом до суду позивачі звернулися лише 20.01.2022 року, тобто зі спливом строку для звернення до суду із даним позовом, тобто з порушенням строку, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення «Девеер проти Бельгії», «Голдер проти Сполученого Королівства»).

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справа «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року).

Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, але зазначені обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами того, що особа не мала реальної можливості дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, який не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі «Бацаніна проти Росії» від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

У справі «Gradescolo S.R.L. проти Молдови» Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

З урахуванням вказаного суд визнає неповажними підстави, на які посилається позивач в обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

У відповідності до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Аналізуючи викладені вище обставини та надані докази у їх сукупності, враховуючи те, що підстави, вказані позивачем для поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду з відповідним позовом, визнані судом неповажними, суд дійшов висновку про необхідність надання позивачу десятиденного терміну для звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити інші підстави для його поновлення, зокрема зазначивши дату коли позивач дізнався про оскаржувану вимогу з доказами отримання ним такої.

Згідно з ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин адміністративний позов належить залишити без руху. Недоліки повинні бути усунені позивачами шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, в якій зазначити інші підстави для його поновлення та надавши докази в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 294 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

Надати позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення їм ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Я. М. Калинич