Справа № 140/12546/21
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/12546/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Костюкевича С.Ф., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання дій протиправними, скасування вимоги та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.05.2021 № Ф-10290-13 та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2008 року є пенсіонером по віку та відповідно до вимог Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не є платником єдиного соціального внеску. Однак під час подання ліквідаційної звітності за 2020 рік, позивач подала звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік на суму 8495,30 грн. в зв`язку з чим контролюючим органом 12.05.2021 сформовано податкову вимогу № Ф-10290-13 про сплату боргу (недоїмки) на суму 8495,30 грн.

Зважаючи на викладені обставини вважає, що вона не повинна сплачувати вказану суму єдиного внеску у зв`язку з чим просить скасувати оскаржувану вимогу, а позов задовольнити.

Ухвалою суду від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до вимог статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки згідно з даними АІС Податковий блок ОСОБА_1 перебувала на обліку як фізична особа-підприємець з 19.03.1993, припинила підприємницьку діяльність 16.12.2021. Станом на 31.12.2020 відповідачу було нараховано 2522,40 грн, сплачено до бюджету 2731,20 грн, переплата на кінець року становила 222,72 грн. Станом на 31.01.2021 нараховано 8495,30 грн боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців, у зв`язку з чим ГУ ДПС у Волинській області винесено оскаржувану вимогу.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Крім того, учасники справи не зверталися із клопотаннями про розгляд справи в судовому засіданні, оформленими відповідно до вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Суд звертає увагу, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Відтак, заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи за участю представників відповідача не підлягало судом вирішенню по суті.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 КАС України дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 19.03.1993 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та 16.12.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 за її рішенням, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 06.05.2008, ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком.

Як слідує з матеріалів справи, 16.01.2021 позивачем було подано до ГУ ДПС у Волинській області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, в якому відображено зобов`язання в сумі 8495,30 грн.

Згідно з даними АІС Податковий блок в інтегрованій картці ОСОБА_1 станом 31.01.2021 обліковувався борг по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців становив 8495,30 грн.

12.05.2021 відповідачем було сформовано вимогу № Ф-10290-13 про сплату внеску в сумі 8495,30 грн.

Не погодившись з правомірністю вказаної вимоги, позивач звернулася до ГУ ДПС у Волинській області про відкликання вимоги про сплату боргу та зняття нарахувань по єдиному соціальному внеску.

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач листом від 09.07.2021 № 10841/6/03-20-24-05-11 повідомив позивача про відсутність підстав для відкликання вказаної вимоги про сплату боргу та зняття нарахувань по ЄСВ у зв`язку з самостійним поданням ОСОБА_1 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік в сумі 8495,30 грн.

Вважаючи дану вимогу протиправною, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом №2464-VI.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічні за змістом положення відображені у пункті 4 Розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 року, та у пункті 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015.

Із зазначеного слідує, що необхідними умовами для застосування положень частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 12 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом №2464-VI.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 10 Закону №2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, особи, які не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах. У такому разі вони подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Крім того, частиною третьою Розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 року, передбачено, що ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Звіт зазначеними особами не подається.

У разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та які є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Отже, звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов: 1) особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда; 2) особа повинна отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі № 819/538/18.

У даному випадку, враховуючи, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком, перебуває на спрощеній системі оподаткування, суд приходить висновку, що позивач на підставі положень частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач укладала договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Твердження відповідача про те, що позивач зобов`язана сплатити суму внеску, самостійно визначену у звіті, суд вважає безпідставними, оскільки, саме по собі подання звіту, не породжує для підприємця, що є пенсіонером за віком, обов`язку сплачувати внесок.

Також судом враховано, що позивач звіт подала помилково, про що було повідомлено ГУ ДПС у Волинській області.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.05.2021 № Ф-10290-13 відносно ОСОБА_1 винесена ГУ ДПС у Волинській області протиправно та підлягає скасуванню.

Як слідує з позовної заяви, позивач крім іншого, просить визнати протиправними дії ГУ ДПС у Волинській області щодо винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Однак, суд зазначає, що в даному випадку, саме вимога про сплату боргу від 12.05.2021 № Ф-10290-13 є рішенням, тобто, є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, якій суд надав належну правову оцінку та прийшов до висновку про її протиправність.

Суд при вирішенні даного спору зазначає, що визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги судом є достатнім для захисту порушених прав позивача та не потребує в подальшому визнання протиправними дій ГУ ДПС у Волинській області щодо її винесення. Тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача вилучити відомості щодо нарахування єдиного соціального внеску в сумі 8495,30 грн, то вона також не підлягає задоволенню, оскільки визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) в судовому порядку має наслідком виключення відомостей з інтегрованої картки платника про нараховану суму єдиного внеску, а відтак зобов`язувати відповідача виключити такі відомості немає підстав.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.05.2021 № Ф-10290-13 та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Крім того, згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути 908,00 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції від 25.10.2021 № 0.0..1.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 257, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.05.2021 № Ф-10290-13.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич