Справа № 643/19845/21
Суддя: Власенко М. В.
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/49/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Власенка М. В.,

за участю секретаря судового засідання - Насирової М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 6 батальйону № 3 управління патрульної поліції в Харківській області Рагуткіна Валентина Юрійовича, управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Рагуткіна В. Ю. , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 19 листопада 2021 року, просить:

- скасувати постанову ЕАО № 5025234 від 13 листопада 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього - закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 листопада 2021 року старшим лейтенантом поліції інспектором роти № 6 третього батальйону патрульної поліції у м. Харків УПП у Харківській області ДПП НП Рагуткіним Валентином Юрійовичем винесено стосовно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене частиною 6 ст. 121 КУпАП України. У постанові інспектор стверджує, що позивачем порушено п. 2.9.в. ПДР - керування транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці.

Зазначив, що складу адміністративного правопорушення в його діях немає, оскільки номерний знак транспортного засобу закріплений у встановленому для цього місці. Ніяких втручань в місце кріплення номерних знаків та конструкцію тримачів номерних знаків з моменту перереєстрації транспортного засобу на ім`я позивача не проводилось. В день перереєстрації транспортного засобу на його ім`я (07 березня 2020 року) компетентними співробітниками Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області було оформлено документ щодо відповідності конструкції транспортного засобу установленим вимогам безпеки дорожнього руху. Ніяких зауважень - в тому числі щодо місця закріплення номерного знаку - не виявлено. Крім того, за текстом постанови інспектор стверджує, що задній номерний знак був неосвітлений. Однак, на думку позивача, задній номерний знак був достатньо освітлений і ніщо не заважало його зчитуванню. У відповідності до п. 30.2 ПДР розміри, форма, позначення, колір і розміщення номерних знаків не змінювались, на них не наносились ніякі додаткові позначення, вони не були закриті, були чисті і достатньо освітлені.

Під час зупинки транспортного засобу інспектор стверджував, що під «неосвітленим заднім державним номерним знаком» мається на увазі необхідність роботи двох лампочок підсвітки номерного знака, передбачених конструкцією транспортного засобу. Однак, в ПДР не стверджується цього, а тільки вказано, що номерний знак повинен бути освітлений. Позивач вважає, що номерний знак був достатньо освітлений під час руху завдяки працюючим габаритним вогням транспортного засобу та зовнішньому освітленню на шляху прямування. Виявлений інспектором дефект транспортного засобу (перегоряння лампочки підсвітки заднього номеру) позивачем не заперечувався. Станом на 14 листопада 2021 року проведена заміна лампи і несправність усунуто. Крім того, у п. 31.4.3 ПДР перераховані технічні несправності зовнішніх світлових приладів при яких забороняється експлуатація транспортних засобів, а саме якщо: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання. Згідно п. 31.4.3 ПДР перегоряння лампи підсвітки заднього номерного знаку не перераховано в переліку технічних несправностей при яких забороняється експлуатація транспортного засобу.

Окрім того, позивачем зазначено, що інспектором винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням його прав та правових гарантій, оскільки: 1) першими словами інспектора в мою адресу після зупинки транспортного засобу була необґрунтована вимога пред`явити водійське посвідчення. Жодної з причин перевірки документів, викладених у ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» не було названо; 2) при зупинці транспортного засобу інспектор спочатку не представився. Лише після мого другого наполегливого прохання представитись та пред`явити службове посвідчення це було виконано. Вважає, що з цього моменту відношення інспектора до нього стало упередженим, і він вже не міг розраховувати на всебічний і неупереджений розгляд справи; 3) позивачу не було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу згідно ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», тільки на його прохання обґрунтувати зупинку транспортного засобу відповідач повідомив, що причиною зупинки стало порушення п. 2.9.б. ПДР, після того, як він зачитав вголос відповідний пункт ПДР, користуючись своїм телефоном, співробітники поліції перекваліфікували причину зупинки з порушення п. 2.9.б. ПДР на порушення п. 2.9.в. ПДР; 4) при винесенні оскаржуваної постанови фактичного розгляду справи не було, було лише безапеляційне твердження інспектора про необхідність оплати штрафу; 5) на прохання позивача зафіксувати його думку по справі у тексті оскаржуваної постанови інспектором було відмовлено на підставі того, що роздрукована форма постанови не передбачає такої можливості (не має місця для дописів), тільки після наполегливого прохання позивача та відмови підписати постанову у разі неможливості зафіксувати його думку по справі у тексті було дозволено це зробити у копії постанови, яка залишилась у відповідача. При цьому, роздрукована форма постанови, дійсно, не передбачає місця для висловлення своєї незгоди із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, тому свою позицію зафіксувати в повному обсязі позивач не міг. У копії оскаржуваної постанови ніяким чином пояснення позивача або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені; 6) позивачу не було повідомлено про те, що велась відеофіксація, а також те, що відео з камери буде додано до справи, про це позивач дізнався лише згодом, після залишення місця зупинки, та детального ознайомлення з текстом оскаржуваної постанови; 7) позивачу не було повідомлено належним чином його права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП; 8) під час зупинки двоє з трьох співробітників поліції (одним з яких був відповідач) вели розмову без належної поваги: принижували мене за те, що я мав в руках телефон (телефон позивач взяв у руки, спілкуючись зі співробітниками поліції для фото, відеофіксації на випадок їх незаконних дій), а також за те, що я не зміг процитувати п. 2.9.б. ПДР напам`ять.

Також позивач вказує, що постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, ніби-то, було вчинено. За таких умов він не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо. До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст. 251 КУпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо. За текстом постанови вказано, що до постанови додається відео з камери ха02380. Однак, відповідач не повідомляв, що до постанови додається відео, а також не надав змоги ознайомитись з цим додатком до постанови.

Відтак, з посиланням на положення вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини, позивач вважає, що інспектором грубо порушено вимоги закону, та, як наслідок, наявні всі підстави для скасування спірної постанови.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті, роз`яснено особливості розгляду цієї категорії справ.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2021 року залучено до участі у справі співвідповідача - управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції; встановити співвідповідачу строк для подання відзиву.

Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позов не подали, про причини неподання відзиву суд не повідомили, тому відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неподання відповідачами відзиву на позов, кваліфікується судом як визнання позову.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши подані суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що 13 листопада 2021 року інспектором патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Рагуткіним В. Ю. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО № 5025234.

Згідно з вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Відповідно до спірної постанови, 13 листопада 2021 року о 17:23 у м. Харкові, вул. Героїв Праці 2/48А, водій керував транспортним засобом з неосвітленим заднім державним номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 2.9.в Правил дорожнього руху України - керування водієм Т/З з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці.

Вважаючи, що спірна постанова винесена протиправно, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свої порушених прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення правил дорожнього руху, визначених ч. 6 ст.121. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів та підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;

в) керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:

не належить цьому засобу;

не відповідає вимогам стандартів;

закріплений не в установленому для цього місці;

закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;

неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;

г) передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані;

ґ) передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил;

д) під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання);

е) користуватися розпізнавальним знаком "Водій з інвалідністю" за відсутності у водія чи пасажира документів, що підтверджують інвалідність (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Згідно з ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП та, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

На підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення вказаного у спірній постанові, інспектором зазначено про «відео з камери ха02380»

Проте, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у спірній постанові, зокрема зазначеного у спірній постанові відеозапису.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, від 17 липня 2019 року у справі № 295/3099/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

За принципом презумпції невинуватості, закріпленим у ст. 62 Конституції України всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

Окремо суд зазначає, що суть адміністративного правопорушення у спірній постанові визначена, як «керування транспортним засобом з неосвітленим заднім державним номерним знаком у темну пору доби», чим порушено п. 2.9.в Правил дорожнього руху України. Проте, висновок про вчинення адміністративного правопорушення інспектором визначено, як «керування водієм Т/З з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці».

Тобто, суть скоєного адміністративного правопорушення не узгоджується із диспозицією статті, яку інспектор інкримінував позивачу.

Відтак, на підставі викладеного вище, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо посилання позивача на те, що розгляд справи проведено на місці вчинення правопорушення, без складання адміністративного протоколу, з порушенням прав позивача, передбачених КУпАП, суд зазначає таке.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотримання Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення Правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п. 1 розділу III Інструкції № 1395).

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п. 2 розділ III Інструкції № 1395), що відповідає положенням ст. 276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Отже, на підставі викладеного вище, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому позов є обґрунтованим в цій частині.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутність події і складу адміністративного право порушення.

З огляду на викладене суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині скасування спірної постанови, оскільки відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні зазначеного правопорушення, що потягло за собою порушення прав позивача та незаконне притягнення останнього до адміністративної відповідальності, а провадження по справі підлягає закриттю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України, суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у сумі 454,00 грн.

Відтак на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції в Харківській області належить стягнути судовий збір в сумі 454,00 грн.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241 - 246, 250, 255, 268 - 272, 286, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО № 5025234 від 13 листопада 2021 року за порушення ОСОБА_1 ч. 6 ст. 121 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або через Московський районний суд м. Харкова.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

- управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-а;

- інспектор роти № 6 батальйону № 3 управління патрульної поліції в Харківській області Рагуткін Валентин Юрійович, 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-а.

Суддя М. В. Власенко