Справа № 380/9899/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9899/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України (Відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Третя особа), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом № 64 від 22 квітня 2021 року у частині пункту 5, прийняте щодо мене, ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати мені, ОСОБА_1 ) одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 18 березня 2015 року, дату встановлення інвалідності, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з червня 2014 року по березень 2015 року проходив службу у Збройних Силах України. 08 липня 2014 року в районі міста Луганськ під час руху в колоні бойових машин при виконанні бойового завдання позивач потрапив під артилерійський обстріл та отримав травму фузиформну аневризму. 18 березня 2015 року під час первинного огляду медико-соціальною експертною комісією позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. 24 березня 2015 року позивача звільнено з військової служби та на підставі Свідоцтва про хворобу № 50/3 від 29 січня 2015 року нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 94000,00 грн. 26 жовтня 2020 року у зв`язку із погіршенням стану здоров`я позивачу було видано Витяг з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії, який відміняє Свідоцтво про хворобу № 50/3 від 29 січня 2015 року та яким встановлено причинно-наслідковий зв`язок між хворобою позивача та його участю у бойових діях: захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. 23 лютого 2021 року під час повторного огляду медико-соціальною експертною комісією позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. У зв`язку зі зміною причини встановлення інвалідності, позивач у 2021 році звернувся із заявою до відповідача про перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, із врахуванням попередньо виплаченої суми, однак отримав відмову, яка мотивована тим, що зміна причини встановлення інвалідності відбулася у понад дворічний термін після її первинного встановлення, що суперечить умові доплати відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таку відмову відповідача позивач уважає протиправною, оскільки на момент первинного встановлення йому інвалідності 18 березня 2015 року Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975), не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду. В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, внесено зміни до пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» шляхом доповнення абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». Проте, на думку позивача, зазначена норма не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Зворотна ж дія закону в часі порушує принцип юридичної визначності, а отже позбавляє особу доступу до засобів правового захисту, які мали б бути ефективними згідно положень пункту 1 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З цього приводу позивач покликається на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постановах від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17, від 21 червня 2018 року у справі № 760/11440/17 та від 30 вересня 2019 року у справі № 825/1380/18.

У зв`язку з вищенаведеним просить адміністративний позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що законодавство України допускає можливість виплати особі одноразової грошової допомоги у більшому розмірі за умови, якщо під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі. У такому разі виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Так, приписами пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Відповідач зауважує, що позивачу виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 94000,00 грн. Отже, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». З цього приводу покликається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 806/2187/18.

Також відповідач зазначає, що Міністерство оборони України тільки приймає рішення про призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, а в подальшому, у разі прийняття позитивного рішення перераховує кошти уповноваженому органу, який приймав документи від заявника, а останній у свою чергу видає наказ про виплату цієї допомоги та перераховує кошти безпосередньо заявнику або видає через касу. Відтак, на думку відповідача, вимога позивача щодо виплати безпосередньо Міністерством оборони України одноразової грошової допомоги є безпідставною та необґрунтованою.

У зв`язку з вищенаведеним у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Третя особа подала пояснення щодо позову, у якому вказує, що Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, як уповноважений орган, належно виконав свій обов`язок, скерувавши заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги разом з відповідними документами до Міністерства оборони України, як головного розпорядника бюджетних коштів для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 23 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін. Залучено Львівський обласний військовий комісаріат до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 26 лютого 2021 року Управлінням соціального захисту населення Пустомитівської РДА, позивач є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно з довідкою військової частини польова пошта В4680 від 02 жовтня 2014 року № 5462 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) 08 липня 2014 року позивач одержав фузиформну аневризму V4 сегмента лівої вертебральної артерії ГПМК за геморагічним типом (внаслідок розриву аневризми) за обставин: в зоні АТО 08 липня 2014 року в районі міста Луганськ під час руху в колоні бойових машин при виконанні бойового завдання попав під артилерійський обстріл противника.

Відповідно до Свідоцтва про хворобу № 50/3 від 29 січня 2015 року захворювання позивача: «Аневризматична хвороба. Наслідки субарахноїдально-вентрикулярного крововиливу (08.07.2014 р.) внаслідок розриву аневризми супраклиноїдного відділу лівої внутрішньої сонної артерії, операції (14.01.2015 р.) ендоваскуляроного стентування, виключення з кровообігу мішковидної аневризми, фузіформна аневризма внутрішньочерепного сегменту лівої хребцевої артерії, виражена внутрішня симетрична гідроцефалія у вигляді розсіяної органічної симптоматики з помірним порушенням функції нервової системи», ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Сторони у справі не заперечують, що після первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності у 2015 році йому виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 94000,00 грн.

У подальшому, згідно Витягу з протоколу № 236 від 26 жовтня 2020 року засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, постанову про причинний зв`язок захворювань по Свідоцтві про хворобу № 50/3 від 21 січня 2015 року ВЛК ВМКЦ Західного регіону відмінено.

У вказаному Витязі з протоколу зазначено, що захворювання позивача: «Аневризматична хвороба. Наслідки субарахноїдально-вентрикулярного крововиливу (08.07.2014 р.) внаслідок розриву аневризми супраклиноїдного відділу лівої внутрішньої сонної артерії, операції (14.01.2015 р.) ендоваскуляроного стентування, виключення з кровообігу мішковидної аневризми, фузіформна аневризма внутрішньочерепного сегменту лівої хребцевої артерії, виражена внутрішня симетрична гідроцефалія у вигляді розсіяної органічної симптоматики з помірним порушенням функції нервової системи», ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 354807 від 23 лютого 2021 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.

У зв`язку зі зміною причини інвалідності позивач звернувся із заявою та пакетом документів до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із врахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 64 від 22 квітня 2021 року (пункт 5) розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з тих підстав, що зміна причинного зв`язку у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі оцінка наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку зі зміною причини інвалідності після дворічного терміну з дня первинного встановлення інвалідності.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За змістом частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Як встановив суд та не заперечують сторони у справі після первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності у 2015 році йому виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 94000,00 грн.

Згідно із частиною 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент зміни позивачу причини інвалідності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Згідно з частиною 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

25 грудня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 975, якою затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (тут і надалі в редакції, чинній на час зміни позивачу причини інвалідності) (далі Порядок № 975).

Відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктом 8 Порядку № 975 передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19 зазначив наступне: «Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому даної статті. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців».

Ухвалюючи цю постанову, Судова палата відступила від правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17, від 21 червня 2018 року у справі № 760/11440/17, від 30 вересня 2019 року у справі № 825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшла наступного висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII:

- право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

- передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

- зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Суд встановив, що вперше позивачу встановлено інвалідність у березні 2015 року, а причину інвалідності змінено 23 лютого 2021 року, тобто після спливу двох років.

Оскільки зміна причини інвалідності, що тягне за собою збільшення розміру одноразової грошової допомоги, відбулася поза межами передбаченого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядком № 975 дворічного строку, то правові підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у більшому розмірі відсутні.

Покликання позивача на необхідність врахування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17, від 21 червня 2018 року у справі № 760/11440/17 та від 30 вересня 2019 року у справі №825/1380/18 суд відхиляє, оскільки Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19 відступив від таких.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що пункт 5 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 квітня 2021 року № 64, відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, які викладені у частині 2 статті 2 КАС України.

У зв`язку з цим, відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 18 березня 2015 року, дату встановлення інвалідності, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до правил статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (пр. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 14 січня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.