Справа № 360/7745/21
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/7745/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2021 на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - І відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ІІ відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати відповідне рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.10.2021 №96.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період навчання з 01.09.1976 по 01.03.1980 за спеціальністю санітарний фельдшер в Стахановському медичному училищі (3 роки 6 місяців 1 день), періоди роботи з 24.04.1980 по 01.03.1983 на посаді помічника ентомолога в «Диканській районній санітарно-епідеміологічній станції» (2 роки 10 місяців 8 днів), з 28.03.1983 по 17.09.1985 на посаді техніка-технолога в Управлінні з тушіння та профілактики породних відвалів та рекультивації земель ВО «Первомайськвугілля» (2 роки 5 місяців 20 днів), з 17.09.1985 по 15.02.1993 на посаді інспектора в Первомайському об`єднаному міському військкоматі Ворошиловградської області (7 років 4 місяці 29 днів), з 16.02.1993 по 31.03.2001 на посаді медичного статиста Первомайської станції швидкої медичної допомоги (8 років 1 місяць 16 днів), з 01.04.2001 по 29.05.2015 на посаді медичної сестри диспетчера Первомайської станції швидкої медичної допомоги (14 років 1 місяць 29 днів);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області починаючи з 06.10.2021 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області починаючи з 06.10.2021 здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з урахуванням прийнятого судом рішення.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що згідно з дипломом серії НОМЕР_1 та записів, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , станом на 05.10.2021 загальний трудовий стаж позивача складає більш 38 років 6 місяців 9 днів, до якого увійшли в тому числі й періоди роботи: з 01.09.1976 по 01.03.1980 навчання за спеціальністю санітарний фельдшер в Стахановському медичному училищі (3 роки 6 місяців 1 день); з 24.04.1980 по 01.03.1983 робота на посаді помічника ентомолога в «Диканській районній санітарно-епідеміологічній станції» (2 роки 10 місяців 8 днів); з 28.03.1983 по 17.09.1985 робота на посаді техніка-технолога в Управлінні з тушіння та профілактики породних відвалів та рекультивації земель ВО «Первомайськвугілля» (2 роки 5 місяців 20 днів); з 17.09.1985 по 15.02.1993 робота на посаді інспектора в Первомайському об`єднаному міському військкоматі Ворошиловградської області (7 років 4 місяці 29 днів); з 16.02.1993 по 31.03.2001 робота на посаді медичного статиста Первомайської станції швидкої медичної допомоги (8 років 1 місяць 16 днів); з 01.04.2001 по 29.05.2015 робота на посаді медичної сестри диспетчера Первомайської станції швидкої медичної допомоги (14 років 1 місяць 29 днів).

27.08.2021 позивач звернулась до Відділу обслуговування громадян №7 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши при цьому передбачений діючим законодавством України перелік документів, в тому числі трудову книжку.

Однак, посадові особи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, розглянувши заяву, рішенням від 07.10.2021 №96 відмовили позивачу у призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», посилаючись при цьому на відсутність необхідного стажу роботи у кількості 28 років та зазначивши, що станом на 05.10.2021 позивач має загальний стаж роботи 18 років 6 місяців, періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 не зараховано до страхового стажу, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка, період навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутні документи про зміну прізвища.

Позивач вважає такі дії незаконними та протиправними, які не ґрунтуються на Законі та порушують право позивача на пенсійне забезпечення.

28.12.2021 до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян надійшов відзив на позов Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (арк. спр. 30-34) в якій заперечує проти позову та зазначає, що за наданою заявою від 30.09.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області винесено рішення № 96 від 07.10.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, а саме 28 років.

На день звернення страховий стаж ОСОБА_1 склав 18 років 06 місяців (стаж зараховано по 30.06.2014). До страхового стажу роботи зараховано періоди роботи: з 31.03.1982 по 30.03.1985 (3 роки) догляд за дитиною до трьох років згідно свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 07.05.1982; з 01.01.1999 по 30.06.2014 (15 років 6 місяців) обчислено відповідно до даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До страхового стажу роботи не зараховано періоди: з 01.09.1976 по 01.03.1980 (3 роки 6 місяців 1 день) навчання згідно з дипломом серії НОМЕР_1 не зараховано, оскільки відсутні документи про зміну привита. Періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 23.04.1980: з 24.04.1980 по 01.03.1983 робота на посаді помічника ентомолога в «Диканській районній санітарно-епідеміологічній станції» (2 роки 10 місяців 8 днів); з 28.03.1983 по 17.09.1985 робота на посаді техніка - технолога в Управлінні з тушіння та профілактики породних відвалів та рекультивації земель ВО «Первомайськвугілля» (2 роки 5 місяців 20 днів); з 17.09.1985 по 15.02.1993 робота на посаді інспектора в Первомайському об`єднаному міському військкоматі Ворошиловградської області (7 років 4 місяці 29 днів); з 16.02.1993 по 31.12.1998 робота па посаді медичного статиста Первомайської станції швидкої медичної допомоги (5 років 10 місяців 16 днів), оскільки перша сторінка трудової книжки ОСОБА_1 не завірена печаткою підприємства та підписом відповідальної особи від підприємства, що є грубим порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

Просить суд відмовити у задоволені позову.

Ухвалою суду від 06.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 23-25).

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області право на подання відзиву на позов не скористалось, ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідачем отримано 06.12.2021 в електронному кабінеті (арк. спр. 28).

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), 05.10.2021 звернулась із заявою про призначення пенсії, що не заперечується сторонами.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.10.2021 №96 про відмову в призначенні пенсії позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, визначивши, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 18 років 6 місяців при необхідному 28 років (арк. спр. 19).

Зі змісту рішення вбачається, що страховий стаж позивача складає 18 років 06 місяців 00 днів. За доданими документами страхового стажу позивача не зараховано трудову книжку серії НОМЕР_3 , оскільки на титульній сторінці відсутня печатка; диплом НОМЕР_1 , оскільки відсутні документи про зміну прізвища.

Згідно з протоколом призначення пенсії № 96 від 05.10.2021 страховий стаж позивача складає 18 років 06 місяців 00 днів, до якого зараховано періоди: 31.03.1982 30.03.1985, 01.01.1999 31.12.2003, 01.01.2004 30.06.2014 (арк. спр. 35).

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 видана 23.04.1980 (арк. спр. 11-13) позивач (у межах предмету позову) позивач працювала:

з 24.04.1980 по 01.03.1983 робота на посаді помічника ентомолога в «Диканській районній санітарно-епідеміологічній станції»;

з 28.03.1983 по 17.09.1985 робота на посаді техніка-технолога в Управлінні з тушіння та профілактики породних відвалів та рекультивації земель ВО «Первомайськвугілля»;

з 17.09.1985 по 15.02.1993 робота на посаді інспектора в Первомайському об`єднаному міському військкоматі Ворошиловградської області;

з 16.02.1993 по 31.03.2001 робота на посаді медичного статиста Первомайської станції швидкої медичної допомоги;

з 01.04.2001 по 29.05.2015 робота на посаді медичної сестри диспетчера Первомайської станції швидкої медичної допомоги.

Згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.03.1980, виданим на ім`я ОСОБА_2 , вона в 1976 році вступила до Стахановського медичного училища та в 1980 році закінчила повний курс по спеціальності санітарний фельдшер, та рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 28.02.1980 ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію санітарний фельдшер (арк. спр. 10).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 30.09.2021 прізвище позивача до реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , прізвище після шлюбу ОСОБА_4 (арк. спр. 20).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 9 Закону № 1058-IV визначено, що за цим Законом призначаються пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника.

Згідно зі 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абзац перший частини першої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Абзацом першим пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На момент звернення позивача (05.10.2021) позивачу виповнилось повних 60 років, що не заперечується сторонами.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частина друга статті 45 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058).

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Тобто, враховуючи положення п.2.3, 2.4 Інструкції №58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 пункту 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Суд зазначає, що станом на час внесення частини спірних записів діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), положення якої подібні положенням Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 Про трудові книжки працівників, цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 654/890/17, від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 11.07.2019 №683/737/17.

Судом встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відмовляючи в зарахуванні певних періодів трудової діяльності позивача згідно з записами у трудовій книжці, посилається на відсутність печатки на титульній сторінці трудової книжки позивача, що є порушенням Інструкції №58.

Проте, з урахуванням наведеного, суд не приймає до уваги вказане посилання.

На думку суду, відповідач, отримавши документи про призначення пенсії належним чином не надав оцінку записам та відомостям трудової книжки, які в сукупності дають підстави для зарахування записів трудової книжки до страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці здійснені у хронологічній послідовності, а також чітко зазначені номери та дати наказів. Записи про звільнення скріплені печаткою роботодавця.

Крім того, до страхового стажу позивача частково зараховується період роботи з 01.01.1999 по 31.12.2003, в період роботи з 01.04.2001 по 29.05.2015 на посаді медстатиста та медичної сестри диспетчера Первомайської станції швидкої медичної допомоги.

Суд наголошує, що саме на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу зараховано страховий стаж 18 років 06 місяців, та не зараховано до стажу спірні періоди, а саме:

період навчання з 01.09.1976 по 01.03.1980 за спеціальністю санітарний фельдшер в Стахановському медичному училищі (03 роки 06 місяців 01 день);

періоди роботи:

з 24.04.1980 по 28.12.1982 на посаді помічника ентомолога в «Диканській районній санітарно-епідеміологічній станції» (02 роки 08 місяців 05 днів) та з 31.03.1985 по 17.09.1985 на посаді техніка-технолога в Управлінні з тушіння та профілактики породних відвалів та рекультивації земель ВО «Первомайськвугілля» (00 років 05 місяців 17 днів), з яких з 31.03.1982 по 30.03.1985 зараховано до стажу догляд за дитиною до 3 років;

з 18.09.1985 по 15.02.1993 на посаді інспектора в Первомайському об`єднаному міському військкоматі Ворошиловградської області (07 років 04 місяці 28 днів);

з 16.02.1993 по 31.12.1998 на посаді медичного статиста Первомайської станції швидкої медичної допомоги (05 років 10 місяців 16 днів), та з 01.01.1999 по 31.12.2003 зараховано.

Щодо не зарахування періоду навчання до страхового стажу, суд зазначає таке.

З наданого позивачем до суду диплома НОМЕР_1 від 01.03.1980, виданий на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що вона в 1976 році вступила до Стахановського медичного училища і в 1980 році закінчи ла повний курс по спеціальності санітарний фельдшер, та рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 28.02.1980 присвоєно кваліфікацію санітарний фельдшер (арк. спр. 10).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 30.09.2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06 червня 1981 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , прізвище після шлюбу ОСОБА_4 (арк. спр. 20).

Зміст наведених документів свідчить проте, що диплом не підтверджує факт навчання та отримання освіти позивачем, оскільки прізвище позивача до шлюбу було « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_6 » українською мовою, як вказано в дипломі.

Суд зазначає, що встановлення юридичного факту врегульовано нормами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та вирішення даного питання відновиться до підсудності місцевих загальних судів.

Суд звертає увагу, що у разі наявності помилок у дипломі, з урахуванням приписів ЦПК України, позивач має право звернутися безпосередньо до суду із заявою про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу - диплома.

Суд вказує на те, що згідно із пунктом 6 частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Таким чином, законодавством встановлено порядок подання до органів Пенсійного фонду документів про призначення та/або перерахунок пенсії та вимоги до таких документів, які не допускають зазначення даних у них, які не збігаються із даними паспорту особи, яка звернулася щодо її прізвища, ім`я та по батькові. Підтвердження факту приналежності документів, що містять суперечності певній особі здійснюється в рамках цивільного окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

У зв`язку із розбіжностями в написанні прізвища позивача у документах, що підтверджують період навчання, суд вказує про необхідність встановлення фактів належності позивачу наданих довідок, що дасть позивачу у подальшому звернутися до органу Пенсійного фонду України, з приводу зарахування періоду навчання.

З викладеного, суд дійшов висновку, що І відповідач правомірно не врахував період навчання до страхового стажу, тобто у суду відсутні правові підстави для скасування рішення в цій частині.

З наведеного розрахунку, суд дійшов висновку про наявність у позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії страхового стажу понад 28 років.

На підставі викладеного у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відсутні правові підстави щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірні період роботи та записи трудової книжки в цілому.

Відповідно до статті 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи відповідно до записів трудової книжки, а тому рішення про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню в частині не зарахування записів трудової книжки.

Суд наголошує, що позивач є особою похилого віку та відноситься до незахищеної версти населення.

Відповідно до статті 22 Основного Закону держави, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Частина 3 статті 22 Конституції України підкреслює, що за прийняття нових законів або при внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами статті 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки.

Отже, за наслідками судового розгляду судом встановлено, що органом Пенсійного фонду при вирішенні питання призначення позивачу пенсії за віком за заявою від 05.10.2021, неправильно обчислено страховий стаж заявника.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 по справі №П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (№ рішення в ЄДРСР 54398764).

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 КАС України).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом першим пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Порушене право позивача полягає у фактичній відмові відповідача - суб`єкта владних повноважень призначити пенсію з урахуванням спірного періоду.

Суд наголошує на тому, що порушення прав позивача відбулось ще під час розгляду заяви позивача.

Враховуючи приписи пункту 4.2 Порядку № 22-1, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача, саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як визначений суб`єкт призначення.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України виходить за межі позовних вимог, та вважає за необхідне:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.10.2021 №96 про відмову у призначені пенсії за віком згідно частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 в частині не зарахування записів трудової книжки НОМЕР_2 ;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.10.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні вимог щодо визнання протиправними дії, скасування рішення від 07.10.2021 №96 в частині відмови зарахування періоду навчання з 01.09.1976 по 01.03.1980 за спеціальністю санітарний фельдшер в Стахановському медичному училищі, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області його зарахувати, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити виплату пенсії за віком, слід відмовити з мотивів викладених в рішенні суду.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 26.11.2021 (арк. спр. 6).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати у розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 226, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.10.2021 № 96 про відмову у призначені пенсії за віком згідно частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 в частині не зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.10.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива