Справа № 360/1665/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 січня 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1665/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 31 березня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Луганській області) з такими вимогами:

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 22 вересня 2020 року № 1043 «Про проведення фактичної перевірки» стосовно позивача;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 жовтня 2020 року № про накладення фінансових санкцій на позивача у розмірі 500000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період часу з 02 жовтня 2020 року по 07 жовтня 2020 року відповідачем проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 згідно з наказом ГУ ДПС у Луганській області від 22 вересня 2020 року № 1043, за результатами якої складено акт від 07 жовтня 2020 року № 636/12-32/09-01/ НОМЕР_1 , зареєстрований 07 жовтня 2020 року за № 636. На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Луганській області винесено податкове повідомлення-рішення від 27 жовтня 2020 року № , до якого додано розрахунок фінансових санкцій у розмірі 500000,00 грн.

Позивач з наказом та податковим повідомленням-рішенням не згоден, вважає їх протиправними з тих підстав, що відповідачем допущено порушення порядку проведення фактичної перевірки позивача, оскільки в наказі ГУДПС у Луганській області відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави (інформація про порушення податкового законодавства) для призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки. Однак підставою для проведення фактичної перевірки, визначеною пунктом 80.2.5 статті 80 Податкового кодексу України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

В наказі вказано, що передумовою для проведення перевірки стала доповідна записка начальника управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів, однак ані з доповідної записки, ані з наказу про проведення перевірки не можливо встановити конкретні підстави для її проведення. Таким чином наказ винесено з порушенням норм статті 80 Податкового кодексу України.

Також позивач зауважує, що в наказі відсутня мета перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Відповідачем не дотриманий строк проведення перевірки, визначений в наказі, - строком не більше 10 діб з 25 вересня 2020 року. Проте акт зареєстрований тільки 07 жовтня 2020 року, тобто з порушенням строку проведення перевірки. Вручена позивачу копія наказу не засвідчена у визначений чинним законодавством спосіб.

Щодо зберігання пального без наявності ліцензії позивач зазначив, що постановою Сватівського районного суду Луганської області від 13 листопада 2020 року по справі № 426/8229/20 закрито провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 164 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Також позивач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 за результатами 2019 року має дохід у розмірі 1923080,60 грн, інших доходів позивач не має. Цей дохід розподіляється на оплату податків та зборів, виплату заробітної плати працівникам, придбання пального, мастил, запчастин для техніки тощо. З огляду на це податковий штраф у розмірі 500000,00 грн не є пропорційним суті правопорушення, застосування такої санкції становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання.

Ухвалою від 02 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків (арк. спр. 74-75).

Ухвалою від 20 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 82-83).

ГУДПС у Луганській області 28 травня 2021 року подано відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 118-124).

Підставою для проведення фактичної перевірки стало здійснення відповідачем функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що встановлено пунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, посилання на який наявні у наказі про проведення фактичної перевірки від 22 вересня 2020 року № 1043 «Про проведення фактичної перевірки». Здійснення таких функцій є самостійною підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання, та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. Таку правову позицію відображено в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2020 року по справі № 815/1978/18, від 22 квітня 2021 року в справі № 805/3809/16-а.

Крім того, підставою для видання наказу стала, також, доповідна записка управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів від 22 вересня 2020 року № 861/12-3209-01-07, з якої слідує, що відповідно до бази АІС «Податковий блок» на адресу ФОП ОСОБА_1 виписані акцизні накладні від постачальника ПП «Автоком-2005 Плюс», які свідчать про постачання на адресу зазначеного суб`єкта дизельного палива, проте ліцензію на право зберігання пального ФОП ОСОБА_1 не отримував.

Зважаючи на викладені обставини, представник відповідача вважає, що перевірка позивача проведена із дотриманням вимог податкового законодавства.

Під час перевірки встановлено факт зберігання позивачем пального, а саме: паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО код УКТ ЗЕД в резервуарі РГС-10, який розташовано за адресою: Луганська область, Сватівський район, місто Сватове, вулиця Челюскінців, будинок 2Б, без наявності ліцензії на право зберігання пального.

Акт фактичної перевірки від 07 жовтня 2020 року № 636/12-32/09-01/ НОМЕР_1 підписано співробітниками ГУ ДПС у Луганській області та позивачем без зауважень.

Згідно з договором оренди землі від 06 січня 2020 року ФОП ОСОБА_1 надав Фермерському господарству «Адоніс-Агро» в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0057 га за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці знаходяться сталеві резервуари для зберігання пального, які належать ФГ «Адоніс-Агро», яке має ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 02 березня 2020 року № 2000344.

Відповідно до договору оренди резервуару (РГС-10 № 2) від 06 січня 2020 року ФОП ОСОБА_1 прийняв від ФГ «Адоніс-Агро» в строкове платне користування резервуар горизонтальний сталевий (РГС-10 № 2) для зберігання дизельного пального місткістю 11,807 м3. Згідно з умовами договору, метою використання майна є зберігання дизельного палива з наступною заправкою його у власні транспортні засоби. У резервуарі (РГС-10 № 2) за даною адресою у ФОП ОСОБА_1 зберігається пальне, а саме: паливо дизельне ДП-Л-Євро5 без наявності ліцензії на право зберігання пального. Дизельне паливо поставляється ПП «Автоком 2005-Плюс» згідно з договором поставки від 27 квітня 2020 року № 27-04/20-01 на адресу АДРЕСА_1 та вивантажується у резервуар (РГС-10 № 2).

Акцизними накладними від 12.08.2020, від 25.08.2020, видатковими накладними від 12.08.2020 № 8/12-3, від 25.08.2020 № 8/25-3, товарно-транспортними накладними від 12.08.2020 № АВТ-08/12-3, від 25.08.2020 № АВТ-08/25-3 підтверджено факт придбання позивачем дизельного палива в загальній кількості 17273,77 кг, 20952,92 л. Лімітно-забірними картками підтверджено факт використання позивачем за серпень-вересень 2020 року для заправки транспортних засобів 4226,00 л. Відповідно до власноручно написаних ФОП ОСОБА_1 довідок від 02 жовтня 2020 року та 07 жовтня 2020 року в період проведення перевірки на залишку у резервуарі, який знаходиться за вказаною вище адресою та орендується позивачем, знаходиться 5150,00 літрів дизельного палива від постачальника ПП «Автоком-2005 плюс». Довідки зазначені в додатках до акта перевірки.

Щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача, представник відповідача зазначив, що з постанови Сватівського суду слідує, що підставою для закриття провадження в справі стали відсутність в діях позивача систематичності та використання пального виключно для потреб власного споживання, та не здійснення операцій з реалізації та зберігання пального іншими особам, що, на думку суду, є кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності за частиною першою статті 164 КУпАП.

Підсумовуючи викладене відповідач зазначив, що під час проведення перевірки посадові особи ГУДПС у Луганській області діяли із дотриманням положень Податкового кодексу України, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

По справі заявлено такі клопотання та вчинено такі процесуальні дії:

- ухвалою від 20 квітня 2021 року зупинено провадження у справі (арк. спр. 84);

- від представника ГУ ДПС у Луганській області 27 квітня 2021 року надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, в задоволенні якого відмовлено ухвалою від 25 листопада 2021 року (арк. спр. 88-90, 158);

- від представника ГУ ДПС у Луганській області 28 травня 2021 року надійшло клопотання про заміну відповідача правонаступником, яке задоволено ухвалою від 25 листопада 2021 року (арк. спр. 110-112, 159-161);

- за клопотанням представника ГУ ДПС у Луганській області, ухвалою від 25 листопада 2021 року поновлено провадження у справі (арк. спр. 145-146, 157);

- від представника ГУ ДПС у Луганській області 27 жовтня 2021 року надійшло клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки (арк. спр. 147-148);

- ухвалою від 25 листопада 2021 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу (арк. спр. 162-163).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01 червня 2020 року, ОСОБА_1 повторно зареєстрований як фізична особа-підприємець з 04 лютого 2019 року, види діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (арк. спр. 16-20).

На підставі підпунктів 20.1.4, 20.1.8, 20.1.10, 20.1.11, 20.1.13 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статі 80 Податкового кодексу України та здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наказом ГУДПС у Луганській області від 22 вересня 2020 року № 1043 призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , з терміном проведення не більше 10 діб з 25 вересня 2020 року. Проведення фактичної перевірки доручено начальнику та головному державному ревізору-інспектору відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС у Луганській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. спр. 24, 100).

На підставі наказу про проведення фактичної перевірки від 22 вересня 2020 року № 1043 видано направлення на проведення фактичної перевірки від 22 вересня 2020 року № 597 ( ОСОБА_3 ), № 596 ( ОСОБА_2 ) (арк. спр. 125).

ФОП ОСОБА_1 з направленнями на перевірку ознайомлений 02 жовтня 2020 року об 11 год. 47 хв. та отримав копію наказу на перевірку, що підтверджено його підписом на вказаних направленнях.

Відповідно до наказу від 22 вересня 2020 року № 1043 та направлень на перевірку від 22 вересня 2020 року № № 596-597 посадовими особами ГУДПС у Луганській області 02 жовтня 2020 року проведено фактичну перевірку місця зберігання, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за наслідками якої складено акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі пальним, від 07 жовтня 2020 року № 636/12-32/09-01/ НОМЕР_1 (арк. спр. 25-27, 103-104).

Як вказано в акті фактичної перевірки, перевіркою встановлено факт зберігання палива дизельного ДП-Л-Євро5 код УКТ ЗЕД в резервуарі РГС-10 у кількості 5150 л.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт загальною площею 1972,6 м3 за адресою АДРЕСА_1 належить ФОП ОСОБА_1 на праві приватної форми власності. Земельна ділянка загальною площею 0,6200 га передана в оренду ФОП ОСОБА_1 Сватівською міською радою Луганської області на підставі договору оренди землі від 21 травня 2018 року № 52-1. Відповідно до договору оренди землі від 06 січня 2020 року ФОП ОСОБА_1 надав ФГ «Адоніс-Агро» в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0057 га.

За адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці знаходяться сталеві резервуари для зберігання пального, які належать ФГ «Адоніс-Агро», яке має ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 02 березня 2020 року № 2000344, місце зберігання пального ФГ «Адоніс-Агро» знаходиться за вказаною адресою (зберігання пального 50000 л).

Згідно з договором оренди резервуару (РГС-10 № 2) від 06 січня 2020 року ФОП ОСОБА_1 прийняв від ФГ «Адоніс-Агро» в строкове платне користування резервуар горизонтальний сталевий (РГС-10 № 2) для зберігання дизельного пального місткістю 11,807 м3, метою використання майна є зберігання дизельного палива з наступною заправкою його у власні транспортні засоби. У резервуарі (РГС-10 № 2) за вказаною адресою у ФОП ОСОБА_1 зберігається пальне, а саме: паливо дизельне ДП-Л-Євро5 код УКТ ЗЕД без наявності ліцензії на право зберігання пального. ФОП ОСОБА_1 має 3 транспортні засоби.

Дизельне паливо код УКТ ЗЕД поставляється ПП «Автоком 2005-Плюс» згідно з договором поставки від 27 квітня 2020 року № 27-04/20-01 на адресу АДРЕСА_1 та вивантажується у резервуар (РГС-10 № 2).

Згідно з акцизною накладною від 12 серпня 2020 року ФОП ОСОБА_1 придбав у ПП «Автоком 2005-Плюс» важкі дистиляти (газойлі) код УКТ ЗЕД в обсягах 8626,32 кг. Цей факт підтверджує видаткова накладна від 12 серпня 2020 року № 8/12-3 та товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 12 серпня 2020 року № АВТ-08/12-3.

Згідно з акцизною накладною від 25 серпня 2020 року ФОП ОСОБА_1 придбав у ПП «Автоком 2005-Плюс» важкі дистиляти (газойлі) код УКТ ЗЕД в обсягах 8647,45 кг. Цей факт підтверджує видаткова накладна від 25 серпня 2020 року № 8/25-3 та товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 12 серпня 2020 року № АВТ-08/25-3.

Станом на 02 жовтня 2020 року у резервуарі РГС-10 № 2 за адресою АДРЕСА_1 залишки дизельного палива код УКТ ЗЕД складають 5150 л. відповідно до довідки ФОП ОСОБА_1 від 02 жовтня 2020 року.

Станом на 07 жовтня 2020 року у резервуарі РГС-10 № 2 за адресою АДРЕСА_1 залишки дизельного палива код УКТ ЗЕД складають 5150 л. відповідно до довідки ФОП ОСОБА_1 від 07 жовтня 2020 року.

Згідно з висновками акта перевірки встановлено порушення Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального.

Також в акті перевірки вказано, що зауважень до акта перевірки у суб`єкта господарювання не має; для ознайомлення з матеріалами перевірки, надання пояснень та документів щодо фактів, викладених в акті перевірки, платнику податків або уповноваженій ним особі пропонується прибути до ГУДПС у Луганській області в строки, встановлені законодавством.

Від органу, який здійснив перевірку, акт підписаний ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 .

До акта перевірки додаються додатки в загальній кількості на 49 аркушах: копія витягу з Єдиного державного реєстру; копія ліцензії на право зберігання пального ФГ «Адоніс-Агро»; копія договору поставки від 27 квітня 2020 року № 27-04/20-01; копія договору поставки нафтопродуктів від 15 січня 2020 року № 14; копія договору оренди резервуара від 06 січня 2020 року; копія документів про технічні характеристики резервуарів; копії видаткових та товарно-транспортних накладних; акцизні накладні; пояснення ФОП ОСОБА_1 ; довідка про залишки пального в резервуарі РГС-10 № 2 станом на 02 жовтня 2020 року; довідка про залишки пального в резервуарі РГС-10 № 2 станом на 07 жовтня 2020 року; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копія договору оренди землі від 21 травня 2018 року № 52-1; копія договору оренди землі від 06 січня 2020 року; фотоматеріали (арк. спр. 32-40, 127-135, 139-140).

Дослідженням зазначених документів встановлено, що ними у повній мірі підтверджена інформація, вказана в акті фактичної перевірки від 07 жовтня 2020 року № 636/12-32/09-01/ НОМЕР_1 .

На підставі акта перевірки від 07 жовтня 2020 року № 636/12-32/09-01/ НОМЕР_1 за встановлене порушення частини восьмої статті 15 Закону № 481/95-ВР та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР ГУДПС у Луганській області податковим повідомленням-рішенням від 27 жовтня 2020 року № повідомлено ФОП ОСОБА_1 про застосування до нього штрафних (фінансових) штрафів (санкцій) за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в сумі 500000,00 грн (арк. спр. 29, 106).

Згідно з розрахунком (очікуваних) фінансових санкцій до акта перевірки від 07 жовтня 2020 року № 636/12-32/09-01/ НОМЕР_1 , відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР за зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального розмір фінансових санкцій становить 500000,00 грн (арк. спр. 30, 106 зворот).

За наданими позивачем в матеріали справи копіями актів зняття залишків ПММ, актів списання ПММ за 26-31 серпня 2020 року та за 02-06 вересня 2020 року, лімітно-забірних карток залишок пального в ємності станом на 02 жовтня 2020 року та станом на 07 жовтня 2020 року складає 6129 л на користь ФГ «Адоніс-Агро» залишок у ємності «0» (арк. спр. 41-63).

Згідно з постановою Сватівського районного суду Луганської області від 13 листопада 2020 року в справі № 426/8229/20 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП (арк. спр. 64-65).

Також не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 27 жовтня 2020 року № позивач звернувся до ДПС із скаргою від 10 листопада 2020 року, за результатами розгляду якої рішенням ДПС від 05 березня 2021 року № 5214/6/99-00-06-03-01-01-06 податкове повідомлення-рішення та наказ залишені без змін, а скарга без задоволення (арк. спр. 67-71).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема:

- здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (підпункт 19-1.1.4);

- здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (підпункт 19-1.1.14);

- здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (підпункт 19-1.1.16);

- проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (підпункт 19-1.1.17).

Відповідно до приписів підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

У пункті 61.1 статті 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 Податкового кодексу України здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Умови, порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок, строки проведення перевірок та оформлення їх результатів визначені статтями 75, 80, 81 Податкового кодексу України.

Згідно з абзацом 1 пункту 75.1 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 Податкового кодексу України визначено порядок проведення фактичної перевірки, а саме:

- фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1);

- фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2 пункту 80.2);

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2);

- допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5);

- фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (пункт 80.7);

- порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 80.10).

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно з абзацом 2 пункту 81.3 статті 81 Податкового кодексу України керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

Суд зазначає, що встановлені главою 8 розділу ІІ Податкового кодексу України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами (в розумінні Податкового кодексу України) в процесі адміністрування податків і зборів. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Недотримання встановлених статтями 73, 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що фактична перевірка суб`єкта господарювання може бути проведена при дотриманні таких умов, як наявність підстав для проведення фактичної перевірки та пред`явлення посадовими особами податкового органу необхідного пакету документів.

В наказі відповідача про проведення фактичної перевірки підставою визначено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, тобто у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Судом встановлено, що підставою для винесення ГУ ДПС у Луганській області наказу від 22 вересня 2020 року № 1043 «Про проведення фактичної перевірки» стала доповідна записка від 22 вересня 2020 року № 861/12-3209-01-07.

Так, управлінням контролю з обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС у Луганській області здійснено доперевірочний аналіз господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , в ході якого з`ясовано, що відповідно до бази АІС «Податковий блок» на адресу ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) здійснюється постачання (дизельного палива) важких дистилятів код УКТ ЗЕД , постачальник ПП «Автоком-2005 Плюс». В ході доперевірочного аналізу встановлено, що на господарстві здійснюється зберігання підакцизних товарів (пального), ліцензія на право зберігання пального відсутня.

Про з`ясовані обставини складено доповідну записку від 22 вересня 2020 року № 861/12-3209-01-07 з проханням вирішити питання щодо проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (арк. спр. 101-102).

Верховний Суд в постанові від 04 березня 2021 року в справі № 803/1171/17 визнав, що окремі дефекти оформлення наказу про призначення податкової перевірки, зокрема, відсутність або неповнота посилань на конкретні пункти чинного законодавства, не повинні розглядатися як підстава для визнання спірного наказу протиправним, якщо зі змісту такого наказу видається за можливе ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки. Крім того, наявність службової записки з викладенням інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, може розглядатись як передбачена підпунктом 80.2.5 пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України підстава для проведення фактичної перевірки та відповідно може мати наслідком прийняття оскаржуваних наказів.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2021 року в справі № 805/3809/15-а зазначив, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у вищезазначеній постанові Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року в справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Вивченням доповідної записки від 22 вересня 2020 року № 861/12-3209-01-07 та доперевірочного аналізу, який є додатком до доповідної записки, судом встановлено, що вказані документи містять інформацію про можливі порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме придбання значних обсягів пального за відсутності ліцензії на право зберігання пального.

Зважаючи на встановлені обставини, суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що у ГУ ДПС у Луганській області були наявні підстави для проведення фактичної перевірки (податкового контролю) позивача на підставі наказу від 22 вересня 2020 року № 1043.

З вищевказаних мотивів судом відхиляються твердження позивача про відсутність у контролюючого органу підстав для проведення фактичної перевірки, результати проведення якої оформлені актом від 07 жовтня 2020 року № 636/12-32/09-01/ НОМЕР_1 .

Також з вищеописаних документів судом встановлено, що позивачу перед проведенням фактичної перевірки вручено копію вказаного наказу, пред`явлено посвідчення та ознайомлено з направленнями на перевірку.

Щодо тверджень позивача про неналежне оформлення врученої йому перед початком фактичної перевірки копії наказу про призначення перевірки, суд погоджується з твердженнями відповідача, що положеннями статті 81 Податкового кодексу України не вимагається вручення платнику податків саме засвідченої копії наказу. Дослідженням наданих сторонами копій наказу про проведення фактичної перевірки встановлено автентичність наявної у позивача копії оригіналу.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що наслідком недотримання контролюючим органом вимог пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України є недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки. Натомість, в даному випадку, позивачем посадових осіб ГУ ДПС у Луганській області допущено до проведення фактичної перевірки.

Що стосується тверджень позивача про недотримання відповідачем строку проведення фактичної перевірки, суд зазначає таке.

Стверджуючи про недотримання ГУ ДПС у Луганській області строку проведення фактичної перевірки, позивач вказує, що за наказом про проведення фактичної перевірки визначено строк не більше 10 діб з 25 вересня 2020 року, тобто термін перевірки сплив 03 жовтня 2020 року, а акт складений та зареєстрований тільки 07 жовтня 2020 року.

Відповідно до пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб.

Продовження строку таких перевірок здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 5 діб.

Абзацом шостим пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України визначено, що строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

Згідно з абзацами першим та другим пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

З вищеописаних доказів встановлено, що фактична перевірка позивача здійснена 02 жовтня 2020 року за адресою Луганська область, м. Сватове, вул. Челюскінців, буд. 2Б, тобто із дотриманням терміну проведення фактичної перевірки, визначеної наказом ГУ ДПС у Луганській області від 22 вересня 2020 року № 1043 та пунктом 82.3 статті 82 Податкового кодексу України.

Проте реєстрація акта фактичної перевірки відбулася із порушенням абзацу першого пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України.

Однак, оскільки строк складання акта перевірки відповідно до абзацу шостого пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України не зараховується до строку проведення перевірки, то, відповідно, недотримання посадовими особами ГУ ДПС у Луганській області процедури реєстрації акта фактичної перевірки не свідчить про порушення терміну проведення перевірки.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що за загальним правилом окремі процедурні неточності, не можуть бути самостійною підставою для скасування правильного за змістом рішення суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ГУ ДПС у Луганській області при проведенні фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 у повній мірі дотримано встановлені главою 8 розділу ІІ Податкового кодексу України правила щодо призначення та проведення перевірок.

Щодо правомірності спірного податкового повідомлення-рішення суд зазначає таке.

В пункті 14.1.6 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що акцизний склад це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального (абзаци 1 та 3).

Не є акцизним складом приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам (абзаци 4 та 6).

Відповідно до статті 1 Закону № 481/95-ВР:

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Згідно з частиною восьмою статті 15 Закону № 481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Частиною п`ятнадцятою статті 15 Закону № 481/95-ВР суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 15 Закону № 481/95-ВР ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина двадцять перша статті 15 Закону № 481/95-ВР).

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії 500000 грн (абзац 8 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР).

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

З системного аналізу вищевикладених правових норм слідує, що суб`єкт господарювання, який має намір зберігати пальне виключно для потреби власного споживання, повинен отримати в уповноваженого органу виконавчої влади відповідну ліцензію на кожне місце зберігання пального. За відсутності ліцензії, суб`єкт господарювання несе відповідальність, передбачену приписами статті 17 Закону № 481/95-ВР. у вигляді штрафу - 500000 грн.

При цьому, в статті 15 Закону № 481/95-ВР визначений вичерпний перелік підстав, за яких суб`єкт господарювання звільняється від обов`язку отримати ліцензію на право зберігання пального.

Як вказано в акті перевірки та підтверджено копіями договорів оренди землі та резервуару, в оренді позивача перебуває земельна ділянка, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , частину якої ФОП ОСОБА_1 надав ФГ «Адоніс-Агро» в строкове платне користування.

На орендованій у позивача земельній ділянці ФГ «Адоніс-Агро» розмістило сталеві резервуари для зберігання пального та отримало ліцензію від 02 березня 2020 року № 2000344 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), адресою місця зберігання пального вказано АДРЕСА_1 .

Одночасно за договором оренди резервуару (РГС-10 № 2) позивач прийняв від ФГ «Адоніс-Агро» в строкове платне користування резервуар горизонтальний сталевий (РГС-10 № 2) для зберігання дизельного пального місткістю 11,807 м3, метою використання майна є зберігання дизельного палива з наступною заправкою його у власні транспортні засоби. Проте ліцензію на зберігання пального в цьому резервуарі позивач не отримував.

Суд зауважує, що оскільки ФГ «Адоніс-Агро» отримано ліцензію на право зберігання пального в резервуарах за адресою АДРЕСА_1 виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, то її отримання відповідно до положень частини п`ятнадцятої статті 15 Закону № 481/95-ВР не звільняло позивача від обов`язку отримати власну ліцензію на право зберігання пального в резервуарах за вказаною адресою.

З вищеописаних документів судом встановлено, що позивач в серпні 2020 року отримував від ПП «Автоком 2005-Плюс» важкі дистиляти (газойли (дизельне пальне)) за кодом УКТ ЗЕД , а саме: 12 серпня 2020 року у кількості 10464,84 л., 28 серпня 2020 року 10488,08 л.

Такі обставини підтверджені вищевказаними отриманими на запит контролюючого органу від позивача копіями акцизних накладних, видаткових та товарно-транспортних накладних, договору поставки паливно-мастильних матеріалів.

Тобто наданими позивачем документами у повній мірі підтверджено зберігання придбаного від ПП «Автоком 2005-Плюс» ним пального в резервуарі, орендованому у ФГ «Адоніс-Агро» за адресою Луганська область, м. Сватове, вул. Челюскінців, буд. 2Б, де посадові особи відповідача 02 жовтня 2020 року здійснили факту перевірку.

Також суд зауважує, що в серпні 2020 року позивачем придбано 20952,92 л. пального, натомість за наданими позивачем лімітно-забірними картками за серпень-вересень 2020 року підтверджено факт заправки позивачем автомобілів в загальній кількості на 4226 л. пального.

З викладеного слідує, що частина отриманого від ПП «Автоком 2005-Плюс» пального позивачем на час проведення фактичної перевірки зберігалася в резервуарі.

Також ОСОБА_1 видано посадовим особам ГУ ДПС у Луганській області власноруч складені ним довідки, що станом на 02 та 07 жовтня 2020 року на залишку в орендованому ним резервуарі знаходиться 5150 л. пального, отриманого від постачальника ПП «Автоком 2005-Плюс».

Обставини зберігання придбаного від ПП «Автоком 2005-Плюс» пального в орендованому у ФГ «Адоніс-Агро» резервуарі наведені позивачем й у власноруч складених ним письмових поясненнях від 02 жовтня 2020 року (арк. спр. 135).

Зважаючи на вказані обставини, суд погоджується з твердженнями відповідача , що в ході фактичної перевірки ГУ ДПС у Луганській області встановлено факт зберігання позивачем дизельного пального з дня отримання від постачальника до дня заправки в належні йому транспортні засоби в орендованому резервуарі за адресою АДРЕСА_1 без отримання відповідної ліцензії, тобто порушення позивачем вимог частини восьмої статті 15 Закону № 481/95-ВР, за яке в абзаці 8 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 500000,00 грн.

Щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити, що за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовується адміністративна, фінансова, кримінальна відповідальність, які є різними за своєю правовою природою, порядки та підстави притягнення до яких реалізуються за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Так, за зберігання пального без відповідної ліцензії (за порушення норм Закону № 481/95-ВР) чинним законодавством встановлено два види юридичної відповідальності, яка застосовується до різних суб`єктів: фінансова відповідальність - до суб`єктів господарювання (за статтею 17 Закону № 481/95-ВР), адміністративна відповідальність - до осіб, що безпосередньо зберігали такий товар (частина перша статті 164 КУпАП).

Відповідно, закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу правопорушення, жодним чином не виключає підстав для його притягнення до відповідальності як суб`єкта господарювання шляхом застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Податковим кодексом України та Законом № 481/95-ВР.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2019 року у справі № 824/406/18-а.

Більш того, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення згідно з частиною шостою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України матиме преюдиційне значення для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Верховний Суд в постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 816/571/17 висловив правову позицію, що висновки іншого суду щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

У постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 813/7398/14 Верховним Судом викладено правову позицію, що висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку та не звільняє від процесуального обов`язку офіційного з`ясування всіх обставин справи.

Щодо тверджень позивача, що податковий штраф у розмірі 500000,00 грн не є пропорційним суті правопорушення і застосування такої санкції становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, суд зазначає, що визначена абзац 8 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР міра фінансової відповідальності суб`єкта господарювання за допущені ним порушення частини восьмої статті 15 Закону № 481/95-ВР не залежить від його фінансового стану. В свою чергу, податкове законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини, не визначає підстав для зменшення такої відповідальності.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (місцезнаходження: 93401, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72, код за ЄДРПОУ ВП 44082150) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.О. Пляшкова