Справа № 620/4295/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 620/4295/21

адміністративне провадження № К/990/2592/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року

у справі №620/4295/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чернігівської обласної прокуратури про скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Чернігівської обласної прокуратури, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора від10 квітня 2020 року №192 про неуспішне проходження атестації;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернігівської області від 12 травня 2020 року №113к про звільнення з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби прокуратури Чернігівської області;

- поновити на посаді, рівнозначній тій, яку він обіймав станом на 12 травня 2020 року;

- стягнути з Чернігівської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу та вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора від 10 квітня 2020 року №192 про неуспішне проходження атестації;

- визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Чернігівської області від 12 травня 2020 року №113к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури;

- поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури з 13 травня 2020 року;

- стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 травня 2020 року по 02 вересня 2021 року у розмірі 191 563,93 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково:

- зобов`язано Чернігівську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із такою постановою суду апеляційної інстанції у частині задоволеної позовної вимоги відповідачем 18 січня 2021 року подано касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

У поданій касаційній скарзі підставою для перегляду оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції скаржником визначено пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, із посиланням на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19 та від 27 січня 2021 року у справі №380/1662/20, який застосовано судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи. В обґрунтування скаржник посилається на наявність іншого висновку Верховного Суду щодо застосування статей 40, 44 КЗпП України у подібних правовідносинах, який викладено, зокрема, у постанові від 31 січня 2018 року у справі №820/1119/16.

Задовольняючи позовну вимогу, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ні Закон України «Про прокуратуру», а ні Кодекс законів про працю України не містить застережень щодо виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Так, предметом розгляду Верховним Судом у постановах від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі №380/1662/20, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі №640/8451/20, від 26 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.006923 також було питання виплати вихідної допомоги (передбаченої нормами статті 44 КЗпП України) при звільненні прокурорів на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VІІ (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).

Отже, правовідносини у цій справі та у справах №560/3971/19, №260/1890/19, №380/1662/20, №640/23379/19, №640/8451/20, №1.380.2019.006923 є подібними.

Крім того, у вказаних постановах від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі №380/1662/20, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі №640/8451/20, від 26 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.006923 Верховний Суд уже викладав свою правову позицію, а саме, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII (у редакції Закону №113-ІХ) та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Доводи касаційної скарги стосовно врахування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №820/1119/16, відповідно до якої, ураховуючи те, що прокурора звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом №1697-VII, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, а тому він не набув права на її отримання, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують з огляду на сталу практику у цій категорії спорів, викладену у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі №380/1662/20, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі №640/8451/20, від 26 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.006923.

Будь-яких інших підстав для відступу від висновків Верховного Суду скаржником не наведено.

Ураховуючи наявність правового висновку Верховного Суду, викладеного у вищевказаних постановах та усталеної правової позиції щодо застосування частини п`ятої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та статті 44 Кодексу законів про працю України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Чернігівської обласної прокуратури на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у справі №620/4295/21.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк

Судді Верховного Суду