Справа № 990/34/22
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 лютого 2022 року

Київ

справа №990/34/22

адміністративне провадження № П/990/34/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Пасічник С.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконним і протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2022 року (згідно дати штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті) ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом (який надійшов до Суду 07 лютого 2022 року) до Верховної Ради України про визнання незаконним і протиправним рішення Верховної Ради України про прийняття Закону України від 02 грудня 2021 року №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та зобов`язання Верховної Ради України внести зміни до Закону України від 02 грудня 2021 року №1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік", якими встановити розмір видатків на виконання судових рішень у порядку Закону України від 05 червня 2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон №4901-VI) у розмірі, достатньому для повного виконання судового рішення від 27 березня 2018 року у справі №428/1034/18 у порядку Закону №4901-VI.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тривалим невиконанням рішення Сєвєродонецького міського суду від 27 березня 2018 року у справі №428/1034/18, яким на його користь стягнуто грошову суму в розмірі 171 139,44 грн., у зв`язку із тим, що Верховною Радою України при прийнятті законів про Державний бюджет України належним чином не враховується розмір видатків для виконання судових рішень в порядку Закону №4901-VI; при цьому, незважаючи на неодноразові звернення позивача із відповідними листами, під час прийняття 02 грудня 2021 року Закону України №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" парламентом знову не було закладено до бюджету необхідного розміру видатків у цьому напрямку, чим, в свою чергу, порушено право ОСОБА_1 на отримання присуджених йому в судовому порядку коштів.

У пункті 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

За наслідками перевірки суддею-доповідачем встановлено, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Частина 2 статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом частини 1 статті 2 КАС України для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів, які мають своїм завданням справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини 1 статті 19 КАС України).

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині 2 статті 19 КАС України, а саме справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини 1 цієї статті.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Відповідно до частини 4 статті 22, частини 1 статті 266 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України.

Статтею 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України під час сесій на її засіданнях (стаття 91 Конституції України).

Згідно з пунктом 3 статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить прийняття законів.

При цьому, здійснюючи законотворчий процес, Верховна Рада України не виконує владних управлінських функцій, які можуть бути предметом оскарження.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Таким чином, у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть бути оскаржені лише ті акти, дії чи бездіяльність Верховної Ради України, які прийнято, вчинено, допущено у правовідносинах, у яких вона реалізовує свої владні (управлінські) повноваження.

Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року (справа №9901/787/18), від 11 березня 2020 року (справа №9901/11/20), від 13 травня 2020 року (справа №9901/527/19), від 22 вересня 2021 року (справа №9901/144/21).

Зміст позовної заяви свідчить про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до його незгоди із прийнятим Верховною Радою України 02 грудня 2021 року Законом України №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", оскільки у ньому не передбачено необхідного, на думку позивача, розміру видатків на виконання судових рішень у порядку Закону №4901-VI, зокрема, для повного виконання судового рішення від 27 березня 2018 року у справі №428/1034/18 щодо ОСОБА_1 , у зв`язку із чим він просить зобов`язати парламент внести відповідні зміни до Закону України від 02 грудня 2021 року №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік".

Отже, позовні вимоги стосуються законотворчої діяльності Верховної Ради України, під час здійснення якої вона не реалізовує публічно-владних управлінських функцій.

За наведених підстав, цей спір не є публічно-правовим у розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 6 статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

У даному випадку поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Оскільки розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.

Керуючись статтями 22, 170, 248, 266, 294, 295 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконним і протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення.

...........................

С.С. Пасічник,

Суддя Верховного Суду