Справа № 260/7189/21
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2022 року м. Ужгород№ 260/7189/21
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б. розглянувши в письмовому спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради (пл. Духновича, буд. 2,м. Мукачево,Мукачівський район, Закарпатська область,89600), про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

1. Позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є інвалідом війни ІІІ групи, що дає йому право на пільги передбачені законодавством України. Вказує на те, що ним отримано одноразову допомогу до 05 травня як інваліду війну ІІІ групи у меншому розмірі, ніж це передбачено чинним законодавством. Вважає, що відповідач повинен був перерахувати виплату щорічної разової грошової допомоги у розмірі семи мінімальних пенсій за віком на підставі рішення Конституційного суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020, у зв`язку з чим, звернувся до суду з позовом.

20 грудня 2021 року від Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради надійшов відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що як визначено п.3 Постанови КМУ №325 від 08.04.2021р., Міністерство фінансів і Державна казначейська служба забезпечує до 16 квітня поточного року перерахування коштів Міністерству соціальної політики України для їх спрямування структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних. Київської міської державних адміністрацій з метою виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і ";Про жертви нацистських переслідувань" . Положення Постанови КМУ №325 є діючими, не змінювались, не скасовувались, неконституційними не визнавались. А відтак, у Відповідача відсутні правові підстави для здійснення перерахунку ОСОБА_1 за 2021 рік вищевказаної грошової допомоги.

Також 20 грудня 2021 року від Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради надійшло клопотання яким просить залишити даний позов без розгляду відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

28 грудня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує мотиви, зазначені відповідачем у відзиву, якими останній обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 03.02.2021 року, яке дійсним на всій території України.

У 2021 році, позивачу нараховано та виплачено одноразову допомогу до 05 травня 2021 року, як учаснику бойових дій у розмірі 3 391,00 грн.

Не погоджуючись з даним розміром грошової допомоги, зазначаючи, що йому у травні 2021 року виплачено 3391, 00 грн., позивач 12.10.2021 року звернувся до відповідача із заявою про нарахування і виплату згаданої допомоги у 2021 році у розмірі 7-ми мінімальних пенсій за віком.

Листом від 11.11.2021 року №1719/0/83-21, Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради на заяву позивача надало відповідь, в якій зазначило, що позивачу було виплачено разову грошову допомогу до 5 травня у 2021 році -3 391,00 грн. Відсутні правові підстави для здійснення перерахунку за 2021 рік .

Мотиви та норми права застосовані судом.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення забезпечує Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII), в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закон №3551-XII щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком (з врахуванням Рішення Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008).

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 13 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, покликаючись на положення Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, вказав, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини 5 статті 12 Закону №3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни III групи виплачується разова грошова допомога у розмірі сім мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлювалось, що у 2021 році разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році виплачується в таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни III групи - 3391 гривня.

Дія наведеної вище норми Закону №3551-XII у 2021 році не зупинена, не втратила чинність, зміни до названого Закону законодавцем не вносились.

Отже, на час виплати позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли норми Закон № 3551-XII та Постанови № 325.

Виходячи із визначених у частині 4 статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни III групи у 2021 році слід застосовувати не Постанову № 325, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд вважає , що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році повинна виплачуватися особам з інвалідністю внаслідок війни III групи у розмірі, встановленому частиною 5 статті 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 січня 2021 року у справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20).

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня - 1769 гривень.

Отже, виплата позивачу в 2021 році разової грошової допомоги у сумі 3391 грн не відповідає статті 13 Закону №3551-ХІІ та вказує на порушення його прав на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Щодо аргументів скаржника про те, що Управління не є розпорядником бюджетних коштів, як на підставу правомірності виплати позивачу разової грошової допомоги у розмірі, встановленому Постановою № 325, то суд вважає такі безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 17-1 Закону № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №423, Мінсоцполітики є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.

Підпунктом 41 пункту 4 вказаного Положення визначено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII.

До функцій Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради віднесено призначення і виплата разової грошової допомоги ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» та «;Про жертви нацистських переслідувань».

Таким чином, Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни, а тому управління соціального захисту населення за місцем проживання особи є органом, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги.

Отже, в спірних правовідносинах, безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році позивачу здійснив саме відповідач.

Крім того, суд зауважує, що у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Слід зауважити, Восьмим апеляційним адміністративним судом 03 листопада 2021 підтримано аналогічні висновки у подібній справі № 260/2792/21 , 10 листопада 2021 року у рішенні № 260/2919/21, № 260/2969/21 , від 04.11.2021 року № 260/3026/21, від 10 листопада 2021 року № 300/2247/21 .

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини «Кечко проти України» (заява №63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Щодо клопотання відповідача про залишення даного адміністративного позову без розгляду, то суд в задоволенні такого відмовляє, оскільки позивач , отримав грошову допомогу у травні 2021 року, звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату вказаної ним суми в 12.10.2021 , 11.11.2021 року отримав відповідь - відмову, а до суду звернувся 25.11.2021 року , тобто в межах строку звернення до адміністративного суду, а відтак такий не пропущено позивачем.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради (пл. Духновича, буд. 2,м. Мукачево,Мукачівський район, Закарпатська область,89600, ), про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради (пл. Духновича, буд. 2,м. Мукачево, Мукачівський район, Закарпатська область,89600, ), які полягають у зменшенні розміру щорічної разової грошової допомоги ОСОБА_1 до 05 травня за 2021 рік.

3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради (пл. Духновича, буд. 2,м. Мукачево, Мукачівський район, Закарпатська область,89600, ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік, як особі з інвалідністю 3-групи у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік", з урахуванням раніше виплачених сум.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова