Справа № 755/18145/21
Суддя: Гаврилова О. В.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Івіної М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до капрала поліції батальйону 3 роти 2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Данилюка Олега Олеговича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст.122 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до капрала поліції батальйону 3 роти 2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Данилюка О.О. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст.122 КУпАП

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить суд скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП, винесену капралом поліції батальйону 3 роти 2 Управління патрульної поліції у місті Києві Данилюком О.О.

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що 06 жовтня 2021 року позивач знаходилась за кермом свого автомобіля Ford Focus в Деснянському районі міста Києва поблизу ринку «Троєщина». Позивач зазначає, що приблизно о 15 годині 30 хвилин, вона зупинилась на місці де дозволена стоянка транспортних засобів. Замкнула автомобіль і пішла до торгових рядів для того, щоб скупитися на базарі та в подальшому вирішила придбати мішок картоплі. Придбавши мішок картоплі, позивач домовилась з продавцем, що під`їде до торгового лотка, щоб загрузити його в багажник. Під`їхавши за картоплею, між продавцем та позивачем виник конфлікт, продавець кинув перед автомобілем позивача два автомобільних колеса, що позбавило її можливості від`їхати в зону, де дозволено паркування, у зв`язку з чим остання викликала працівників патрульної поліції. Приблизно о 16 годині 15 хвилин на місце події прибули два екіпажі патрульної поліції. Позивач зазначає, що після прибуття поліцейських продавці та інші особи прибрали автомобільні колеса, що лежали перед її автомобілем та віддали здачу. 08 жовтня

2021 року, позивач випадково побачила в додатку «Дія» інформацію про притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення ПДР. 11 жовтня 2021 року прибувши до Управління патрульної поліції у місті Києві позивач отримала постанову, винесену капралом поліції батальйону 3 роти 2 Управління патрульної поліції у місті Києві Данилюком О.О. про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП за адміністративне правопорушення зафіксовані за допомогою засобів фото-відеозапису, в не автоматичному режимі. Позивач вважає зазначену постанову протиправною та такою, що винесена з порушенням вимог закону і підлягає скасуванню. Зазначає, що вона була позбавлена можливості безперешкодного проїзду, оскільки працівники ринку перед автомобілем поклали старі колеса і будь-яка спроба виїхати з місця події до зони паркування призвела б до пошкодження автомобіля. На думку позивача, працівники патрульної поліції проігнорували тай факт, що вона перебувала в стані крайньої необхідності і зафіксували порушення ПДР в режимі відеозйомки, не врахувавши обставини, що виключають адміністративну відповідальність.

03 грудня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

07 лютого 2022 року представник відповідача - Кубрак О.І. направив до суду відзив на позовну заяву, долучивши докази його обґрунтування, в якому просив відмовити в задоволені позову. У відзиві зазначено, що викладені позивачем твердження є хибними, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що інспектор діяв відповідно до інструкції, виключно та підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а позивачем порушено ПДР - зупинка у другій смузі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просила скасувати оскаржувану постанову. Зазначила, що постанова про притягнення її до відповідальності є несправедливою, оскільки вона не мала наміру паркуватися в другій смузі, а лише зупинилась на першій смузі «на аварійці» для завантаження картоплі та її оплати. Однак, у зв`язку з конфліктною ситуацією, після початку руху продавці загородили їй проїзд шинами. Вона разом з подругою викликали патрульну поліцію з метою захисту, проте інспектор склав протокол, не врахувавши дійсних обставин справи.

Відповідач капрал поліції батальйону 3 роти 2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Данилюк О.О. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п.1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2021 року капралом поліції батальйону 3 роти 2 Управління патрульної поліції в місті Києві Данилюком О.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО №4868803, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, 06 жовтня 2021 року, о 16 годині

44 хвилини, в м.Київ по вулиці Електротехнічна, 14, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснила зупинку в другій смузі руху, чим суттєво перешкодила руху іншим учасникам дорожнього руху, порушивши п.п.15.10 ПДР.

Згідно ч.3 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

У відповідності до ч.1 ст.222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП розглядають органи Національної поліції та накладають стягнення.

Нормою статті 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Оскаржувана постанова вручена позивачу 11 жовтня 2021 року (а.с.32), до суду позивач звернулась 21 жовтня 2021 року.

За таких обставин позивач звернувся до суду із позовом у строки, передбачені статтею 289 КУпАП.

Згідно змісту п.15.10 Правил дорожнього руху стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка; на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; ближче 50 м від залізничних переїздів; поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства.

Свідок ОСОБА_2 суду показала, що в жовтні 2021 року вона з подругою хотіли купити картоплі, проте зупинити автомобіль в першій смузі не було змоги. З продавцями домовились, що вони під`їдуть на автомобілі для завантаження картоплі, зупинилися у другій смузі, однак при розрахунку виник сильний конфлікт, в наслідок чого не було змоги поїхати, автомобіль оточили невідомі особи та поклали попереду автомобіля шини. Наміру стоянки у них не було, а продавці ринку внаслідок конфлікту, не дали змоги припаркувати автомобіль в дозволеному місці. Викликавши поліцію для свого захисту, не було думки щодо можливого складання постанови. Працівники поліції не повідомили про її складання.

Також в судовому засіданні було досліджено відеозапис, долученого до відзиву.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Нормою частини 1 статті 6 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно частини 1 статті 7 цього Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначені основні повноваження поліції. Поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Зі змісту наведених положень процесуального законодавства випливає, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Аналогічну правову позицію з питання неналежного відповідача у справі висловив Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 803/1252/17.

Відповідно до ч.2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом; постанову інспектора з паркування про накладення адміністративного стягнення (частини перша, третя та шоста статті 122, частини перша, друга та восьма статті 152-1 цього Кодексу) - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені статтею 122 КУпАП інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику, серед іншого, із контролю за дотриманням ПДР його учасниками.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 222 КУпАП

При цьому, зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує того, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не посадова особа.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 724/716/16-а та від 17 червня 2020 року у справі № 127/6881/17.

Позивач, під час розгляду справи в суді, не заявляла клопотання про заміну належного відповідача або залучення співвідповідача.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Разом з тим, інші доводи позовної заяви, які стосуються оскаржуваної постанови, не підлягають оцінці, виходячи з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а тому і законність його дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу ОСОБА_1 на те, що вона не позбавлений права звернутися з позовом до суду про скасування оскаржуваної постанови до належного відповідача та клопотати про поновлення строку звернення до суду як такого, що пропущений з поважних причин.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 222, 288 КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію», статтями 5, 19, 20, 46, 48 72, 77, 90, 241-246, 286 КАС України, -

у х в а л и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до капрала поліції батальйону 3 роти 2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Данилюка Олега Олеговича (місцезнаходження: місцезнаходження: 03048, м.Київ, вул.Народного Ополчення, 9) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст.122 КУпАП - відмовити.

Апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано у десятиденний строк з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копії повного рішення суду видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення рішення. Учасникам справи, які не були присутні під час проголошення, невідкладно надіслати копію рішення суду.

Суддя :