Справа № 140/2522/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
19 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/2522/21
Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Волдінера Ф. А.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення вчиненого суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
До суду надійшла заява представника ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 02 червня 1992 року по 16 лютого 1993 року у спільному підприємстві «Терези» та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву громадянина ОСОБА_1 від 25.01.2021 року в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.06.1992 по 16.02.1993 року у СП «Терези» з урахуванням правової оцінки суду, викладеної в мотивувальній частині рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/2522/21 від 02.06.2021.
Вважає такі дії ГУ ПФУ у Волинській області незаконними, а прийняте рішення - протиправним, зважаючи на те, що підстави для повторного незарахування періоду роботи до страхового стажу вже були визнані судом такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що й спричинило звернення позивача до суду з метою захисту його порушеного права.
Зважаючи на викладене, вважає, що ГУ ПФУ у Волинській області фактично не виконало рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 у справі № 140/2522/21.
Частиною першою статті 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду
Відповідно до частини п`ятої статті 383 КАС України, у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.
Оскільки заява відповідає вимогам статті 383 КАС України, судом прийнято рішення про її розгляд в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява представника позивача підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 02.06.1992 по 16.02.1993 у спільному підприємстві «Терези» та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 25.01.2021 в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.06.1992 по 16.02.1993 у спільному підприємстві «Терези».
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року, яке набрало законної сили 03.07.2021, адміністративний позов задоволено повністю:

· визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 02 червня 1992 року по 16 лютого 1993 року у спільному підприємстві «Терези»;

· зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 січня 2021 року в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02 червня 1992 року по 16 лютого 1993 року у спільному підприємстві «Терези».

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду роботи у СП «Терези» з 02.06.1992 по 16.02.1993 за даними трудової книжки, у зв`язку із неналежним оформленням записів про періоди роботи, відсутні підстави звільнення з роботи (відсутні № та дата наказу щодо звільнення).

Рішенням суду від 02.06.2021 встановлено наступне.

З трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 слідує, що позивач, зокрема, 02.06.1992 відповідно до наказу № 1 прийнятий на посаду вантажника в порядку переведення із ВО «Волиньовоч» за погодженням між керівниками підприємств. 16.02.1993 ОСОБА_1 звільнено за поданою заявою згідно КЗОТ УССР по власному бажанню.

Отже, трудовою книжкою підтверджується факт роботи в період з 02.06.1992 по 16.02.1993 на посаді вантажника у СП «Терези».

Судом при винесенні рішення не прийнято до уваги посилання відповідача на неправильність та неточність записів у трудовій книжці, оскільки в даному випадку записи, внесені до трудової книжки позивача, між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем суду не надано.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірний період, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Також в рішенні від 02.06.2021 суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Крім того, суд звернув увагу на однозначну практику Верховного суду у схожих правовідносинах.

Так, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 Верховний Суд вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Наведене стало підставою для висновків суду про протиправність відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.06.1992 по 16.02.1993 у СП «Терези» з підстав неналежного оформлення записів у трудовій книжці щодо спірного періоду та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2021 в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.06.1992 по 16.02.1993 у СП «Терези».

Розглядаючи заяву представника ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення вчиненого ГУ ПФУ у Волинській області щодо повторної відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу період роботи з 02 червня 1992 року по 16 лютого 1993 року у спільному підприємстві «Терези», судом встановлено таке.

З листа ГУ ПФУ у Волинській області від 22.12.2021 № 0300-0305-8/53611, доданого до заяви, слідує, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду по справі №140/2522/21 від 02.06.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25 січня 2021 року в частині нарахування до страхового стажу періоду роботи з 02 червня 1992 року по 16 лютого 1993 року у спільному підприємстві «Терези» (протокол № 35 від 03.08.2021) та прийнято рішення про не зарахування даного періоду до страхового стажу.

Підставою відмови стало те, що у трудовій книжці у записі про період роботи з 02.06.1992 по 16.02.1993 у СП «Терези» не зазначено підставу звільнення з роботи (відсутні № та дата наказу щодо звільнення), що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Отже підстави повторної відмови в зарахуванні спірного періоду до страхового стажу ОСОБА_1 є аналогічними підставам, що були предметом судового дослідження при постановленні рішення від 02.06.2021, та які визнані такими, що не суперечать чинному законодавству і, як наслідок, рішенням суду, що набрало законної сили, визнано відмову з цих підстав протиправною.

З наведеного слідує однозначний висновок про суперечність протиправність повторної відмови ГУ ПФУ у Волинській області в зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 02 червня 1992 року по 16 лютого 1993 року у спільному підприємстві «Терези» висновкам суду викладених в судовому рішенні від 02.06.2021 у даній справі, а відтак, про протиправність рішення про повторну відмову ОСОБА_1 .

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною другою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, за частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання.

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 КАС України.

Контроль за виконанням рішення суду, передбачений статтею 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує законні права та інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статей 383, 249 КАС України можливе лише у разі встановлення факту протиправного невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ у Волинській області про повторну відмову в зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 02 червня 1992 року по 16 лютого 1993 року у спільному підприємстві «Терези».

Наслідком цього протиправного рішення є порушення законних прав та інтересів позивача щодо реалізації свого права на отримання належного пенсійного забезпечення, яке підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили.

Згідно частини шостої статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 КАС України.

Отже, відповідно до приписів вказаної статті суд, виявивши під час розгляду заяви порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Так, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення (частина четверта статті 249 КАС України).

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушено положення статті 129-1 Конституції України, частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виконанні судового рішення в адміністративній справі № 140/2522/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

На підставі статті 129-1 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», керуючись статтями 14, 229, 241-243, 248-249, 370, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 , подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративній справі № 140/2522/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 02 червня 1992 року по 16 лютого 1993 року у спільному підприємстві «Терези».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву громадянина ОСОБА_1 від 25.01.2021 в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.06.1992 по 16.02.1993 року у СП «Терези» з урахуванням правової оцінки суду, викладеної в мотивувальній частині рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/2522/21 від 02.06.2021.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області строк для надання відповіді про виконання вказівок цієї ухвали 30 календарних днів від дня її отримання.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ф.А. Волдінер