Справа № 300/7958/21
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" лютого 2022 р. справа № 300/7958/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також - позивачка, ОСОБА_1 ), 06.12.2021 звернулася в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), у якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з зарахуванням до стажу роботи, що надає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті імені І. Франка з 25.08.1980 по 27.06.1985, що становить 2 роки 5 місяців 1 день, та зменшення з 90% до 56% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 в стаж, який дає право отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою навчання у Львівському державному університеті імені І. Франка з 25.08.1980 по 27.06.1985, що становить 2 роки 5 місяців 1 день й здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди згідно із довідками Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №53, 54 від 01.02.2021, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 по справі №300/1728/20 здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці та самовільно визначено розмір 60% заробітної плати судді. 07.07.2021 відповідачем повторно зменшено розмір довічного грошового утримання судді з 60% на 56%, у зв`язку зі зменшенням її стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, неврахувавши до такого стажу половину строку навчання, що становить 2 роки 5 місяців 1 день. Позивачка переконана, що зменшення відповідачем її стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, визначеного постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.12.2016 та зменшення процентного співвідношення довічного грошового утримання від винагороди працюючого судді з 90% до 56% є протиправним та суттєво погіршує її становище як судді у відставці.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 34-35).
Пунктом 4.1 ухвали витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належним чином засвідчені копії письмових доказів: пенсійної справи ОСОБА_1 ; довідки про стаж роботи позивачки, врахований при визначенні відсоткового розміру суддівської винагороди.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 25.08.1980 зарахована студенткою першого курсу юридичного факультету Львівського держуніверситету згідно з наказом №445 від 25.08.1980; згідно з наказом №226 від 27.06.1985 - відрахована з числа студентів університету у зв`язку з закінчення навчання (зворотна сторона а.с. 49 - а.с. 55).
На підставі постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 №1600-VІІІ ОСОБА_1 звільнена з посади судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 85).
Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначено стаж ОСОБА_1 28 років 1 місяць 5 днів, з яких 2 роки 5 місяців 1 день - половина строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка за період з 25.08.1980 по 27.06.1985 (зворотна сторона а.с. 85).
Позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та з 04.10.2016 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.12.2016 по справі №343/2266/16-а (а.с. 14-16).
У зв`язку зі зміною з 18.02.2020 розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області від 12.03.2020 №198, у здійсненні якого відмовлено.
У результаті судового оскарження зазначеної відмови Івано-Франківським окружним адміністративним судом 04.11.2020 ухвалено рішення у справі №300/1728/20, яким, серед іншого, зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області від 12.03.2020 №198 з урахуванням фактично виплачених сум (а.с. 18-19).
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі №300/1728/20 набрало законної сили 19.01.2021.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи копії протоколу, в результаті здійсненого 03.02.2021 на виконання рішення суду перерахунку довічного грошового утримання позивачки, основний розмір такого утримання встановлено у розмірі 60% від суддівської винагороди - 100 896,00 грн, з урахуванням стажу судді 25 років 8 місяців 7 днів (а.с. 117-118).

Окрім цього, відповідачем з 23.06.2021 здійснено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 та встановлено основний розмір грошового утримання 56 % від суддівської винагороди 100 896,00 грн, з урахуванням стажу судді 23 роки 8 місяців 7 днів (а.с. 131-132).

Територіальне управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 по справі №300/1729/20, яке набрало законної сили 23.03.2021, видало позивачці довідки від 01.02.2021 №53 та №54 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020 та станом на 01.01.2021, відповідно (а.с. 28, 27).

Позивачка звернулася до відповідача із заявою від 04.02.2021 про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вищевказаних довідок № 53 та № 54 (а.с. 120-121).

Відмова ГУ ПФУ в Івано-Франківській області у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, стала підставою для звернення до суду з позовом про оскарження рішення відповідача від 11.02.2021 № 53 про відмову в перерахунку позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області від 01.02.2021 №53, у результаті розгляду якого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 09.06.2021 ухвалено рішення у справі №300/1972/21, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №53 від 01.02.2021 ( із застосуванням регіонального коефіцієнта "1.1" ), з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 ( http: //reestr.court.gov.ua/Review/97588159 ). Зазначене рішення набрало законної сили 30.09.2021.

ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою від 13.07.2021 (а.с. 20-21), в якій просила відновити їй перерахунок довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді та провести перерахунок відповідно до поданих довідок від 01.02.2021 №53 та №54.

Листом від 13.08.2021 (а.с. 22-24) ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивачку, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється з урахуванням пункту 3 статті 142 Закону №1402-VIІІ в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, тому позивачці проведено перерахунок довічного грошового утримання в розмірі 56% суддівської винагороди, що відповідає 23 рокам стажу судді. Також зазначено, що при проведенні даного перерахунку не враховано половину терміну навчання, оскільки це не передбачено чинним законодавством. Повідомлено про встановлення переплати щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.03.2021 по 30.06.2021 на загальну суму 19 372,04 грн.

Позивачка, вважаючи, протиправними зменшення її стажу до 23 років, а застосування відповідачем положень частини 3 статті 142 Закону №1402-VIІІ - таким, що суперечить положенням статей 8 та 22 Конституції України, оскільки зменшує обсяг конституційних гарантій незалежності суддів, може стосуватися лише призначення, а не перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, звернулася до суду з метою захисту порушеного права.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII (як зазначено вище, також - Закон №1402-VIII).

У відповідності до частини 4 статті 142 вказаного Закону, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з частиною 5 статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI (надалі, також - Закон №2453-VI).

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

При цьому, згідно із пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI Про судоустрій і статус суддів. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з цим, Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Надалі, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом за наслідком розгляду справи №300/1728/20 у рішенні від 04.11.2020 констатовано право позивачки, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, на перерахунок розміру її щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Суд вважає помилковими висновки ОСОБА_1 стосовно наявності обґрунтованих підстав для обчислення її перерахованого довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 90% розміру суддівської винагороди працюючого судді, зважаючи на таке.

Згідно із положеннями частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Стверджуючи про необхідність проведення перерахунку свого щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці виходячи з 90% розміру суддівської винагороди, позивачка вказує на незмінність відсоткового співвідношення грошового утримання, яке визначається на день його призначення та в обґрунтування своєї позиції посилається на рішення Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.10.2019 по справі №240/5401/18.

Ознайомившись зі змістом вказаного рішення, судом встановлено, що таке ухвалено Великою Палатою Верховного Суду в результаті розгляду апеляційної скарги на рішення Верховного Суду, постановленого у зразковій справі за позовною заявою Особи до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій територіального управління ПФУ щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії з 83% до 70% сум грошового забезпечення, починаючи з 1 січня 2018 року; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії у основному розмірі 83% сум грошового забезпечення, починаючи з 1 січня 2018 року відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (надалі, також - Закон №2262-ХІІ), постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, з урахуванням проведених виплат.

Суд звертає увагу позивачки на відсутність підстав для врахування під час розгляду цієї справи висновків Великої Палати Верховного Суду, сформованих за результатом розгляду зазначеної зразкової справи, оскільки, по-перше, спір в межах вказаної справи виник у відносинах, що стосуються зменшення територіальним органом Пенсійного фонду України основного розміру пенсії до 70 відсотків відповідно до частини 2 статті 13 Закону №2262-ХІІ; по-друге, позивачем в межах коментованої справи є особа, якій призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Як уже зазначалось вище судом, відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Проаналізувавши приписи Закону №1402-VIII, в тому числі, і положення частини 3 статті 142, суд звертає увагу позивачки на те, що з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020, Законом не встановлено різних умов в частині застосування відсоткового розміру суддівської винагороди при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при призначенні грошового утримання чи здійсненні його перерахунку.

Вказане, на переконання суду, також свідчить про наявність очевидних відмінностей у правовому регулюванні правовідносин, що виникли в межах даного спору, та правовідносин в межах зразкової справи, розгляд якої здійснив Касаційний адміністративний суд Верховного Суду 04.02.2019 та Велика Палата Верховного Суду 16.10.2019 що, у свою чергу, унеможливлює застосування судом висновків, викладених у рішеннях по справі №240/5401/18 під час вирішення даного спору.

Окрім цього, суд зазначає, що надаючи оцінку положенням пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Ігноруючи такий висновок Конституційного Суду України, ОСОБА_1 у позовній заяві вказує на наявність у неї права на проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із 90% від заробітної плати працюючого судді.

Суд звертає увагу позивачки на те, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI.

Встановлений Конституційним Судом України єдиний підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів не передбачає вибіркового застосування правових положень, як це здійснює позивачка.

Право судді у відставці на здійснення перерахунку розміру довічного грошового утримання відповідно до Закону №1402-VIII передбачає обчислення розміру такого утримання виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону №1402-VIII та відсоткового розміру заробітної плати працюючого судді, встановленого цим же Законом.

Разом з цим, визначена пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII можливість встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 80 відсотків суддівської винагороди (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді) передбачала обчислення розміру такого утримання відповідно до положень Закону №2453-V.

Такими чином, визнання неконституційними положень пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII передбачає єдиний правомірний порядок обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що у свою чергу, виключає можливість та обґрунтовані підстави для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України №1402-VIII та відсоткового розміру суддівської винагороди, встановленого Законом №2453-V.

У контексті спірних правовідносин слід керуватися рішенням від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, у якому Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за яким дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отож, у випадку перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України №1402-VII, таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці законодавства та не може бути реалізоване на підставі закону, який втратив чинність.

На переконання суду, таке зменшення відсоткового значення зумовлено значним збільшенням законодавчим органом грошового забезпечення працюючих суддів. Збільшення розміру винагороди стало достатньо пропорційним до зменшення відсотка від суми заробітку для обчислення (призначення/перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді.

В іншому випадку виникають обставини, за яких колишні судді, які вийшли на пенсію до 30.09.2016 (до дня набрання чинності нового спеціалізованого закону в редакції Закону від 02.06.2016 за №1402-VIII), отримуючи на законних підставах нову довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів, розраховують на обчислення такого утримання у зв`язку із його перерахунком із урахуванням такої довідки в значенні 90% суми винагороди працюючого судді.

Відтак, може скластися ситуація, за якої судді, які до подання у відставку займали одну і ту ж посаду в межах однієї інстанції, мають одну і ту ж вислугу років, одинакові встановлені законом доплати, матимуть різний розмір довічного грошового утримання, оскільки ті судді, які вийшли у відставку до 30.09.2016 претендуватимуть на значення від 80 до 90% (хоча їх винагорода, на час звільнення, не обчислювалося за правилами статті 135 №1402-VIII), а ті, що отримали право на пенсію після 30.09.2016 50%.

Суд переконаний, що таке правове регулювання спірних відносин не є справедливим по відношенню до суддів, що отримують право на відставку після 30.09.2016, та створюють дискримінацію у праві на належне пенсійне забезпечення однієї і тієї ж категорії громадян.

Визначення різних підходів до порядку обчислення розміру пенсійного забезпечення однієї категорії громадян порушує основоположний принцип судочинства рівність усіх громадян у своїх права перед законом, в тому числі у праві на справедливе встановлення пенсії, що закріплено в статтях 21, 24 Конституції України.

Виокремлення осіб (суддів) першої групи (в залежності від дати виходу у відставку) може призвести до здійснення в подальшому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з іншим розміром такого утримання, що ставить у нерівне становище з суддями другої виділеної вище групи (при однакових вихідних даних).

Окрім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.09.2021 (провадження К/9901/25475/21) у справі №580/585/21, в якій предметом спору є перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із урахуванням нових довідок про розмір грошового забезпечення (із значно більшим розміром, в порівнянні до такого, який отримувався до набуття права на відставку), на час видачі яких положення спеціального закону про право відповідного обчислення розміру утримання від 80% до 90%, втратило чинність.

Так, у відношенні до питання перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд касаційної інстанції надав правову оцінку різним відсотковим значенням суддівської винагороди, які визначалися для суддів у відставці в розмірі від 80% до 90% до 08.06.2016 (при застосуванні суддівської винагороди за правилами Закону №2453-VI в редакції від 07.07.2010) та від 50% (при застосуванні значно підвищеної суддівської винагороди за правилами Закону №1402-VIII в редакції від 02.06.2016).

Зокрема, у коментованій вище постанові Верховного Суду зазначено:

"Отже, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом №1402-VIII, а розміру відсотку за Законом №2453-VI.

Колегія суддів зазначає, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону №2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів".

Крім того, суд зазначає, що визначення розміру довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі норм Закону №1402-VIII (50% і більше) не призводить до порушення гарантованого статтею 22 Конституції України права позивачки, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право ОСОБА_1 за нормами Закону №1402-VIII не є меншим, ніж той, який був забезпечений з урахуванням положень Закону №2453-VI, а значно більшим.

На переконання суду, визначений у протоколі щодо перерахунку пенсії від 03.02.2021 розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який внаслідок проведеного на виконання рішення суду перерахунку становить 60 537,60 грн (з урахуванням надбавок - 72 645,12 грн) у повній мірі забезпечить належне матеріальне утримання ОСОБА_1 як судді у відставці, та жодним чином не знизить рівень гарантій незалежності судді, її матеріального, соціального забезпечення.

За таких обставин, зважаючи на висновок суду про безпідставність доводів позивачки стосовно сталого відсоткового співвідношення уже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановленого Законом №2453-V, беручи до уваги висновки Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020 щодо неконституційності положень пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII та єдиного підходу до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій щодо зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди суд вважає необґрунтованими, такими, що суперечать приписам чинних правових норм та не відповідають позиції Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020. Відтак, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає.

Вирішуючи вимогу позивачки щодо зарахування до її стажу роботи, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті імені І. Франка з 25.08.1980 по 27.06.1985, що становить 2 роки 5 місяців 1 день, суд вказує на наступне.

Згідно з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

За правилами частини 1 статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ (надалі по тексту також - Закон №2862-ХІІ).

Кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень (частина 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ).

Абзацом 2 частини 4 цієї статті Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Крім цього, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, в тому числі в період правового регулювання спірних правовідносин Законом №2862-ХІІ, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Відповідно до архівної довідки №106-А від 18.02.2016, виданої Львівським національним університетом ім. І. Франка (зворотна сторона а.с. 88) ОСОБА_1 згідно наказу №445 від 25.08.1980 зарахована студенткою 1-го курсу юридичного факультету денної форми навчання, а згідно наказу №226 від 27.06.1985 - завершила навчання на юридичному факультеті денної форми навчання та отримала диплом серії НОМЕР_2 від 27.06.1985 з присвоєнням кваліфікації «юрист».

Наведене також підтверджується записами трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 (зворотна сторона а.с. 49 - а.с. 55) та копією диплому № НОМЕР_3 від 27.06.1985 (зворотна сторона а.с. 55).

Оскільки стаж роботи позивачки на посаді судді становив більше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, враховується також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17, від 29 квітня 2020 року у справі №426/12415/16-а, від 18 червня 2020 року у справі №498/337/17, від 07 вересня 2020 року у справі №426/14458/16.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

За таких обставин, до загального стажу роботи позивачки, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, слід врахувати половину строку навчання у Львівському державному університеті (із загального періоду денної форми навчання з 25.08.1980 по 27.06.1985).

Незважаючи на те, що такий період був врахований позивачці при здійсненні розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (зворотна сторона а.с. 58), відповідачем з 23.06.2021 здійснено перерахунок грошового утримання ОСОБА_1 без врахування до стажу судді 2 років 5 місяців 1 дня, що, на переконання суду, є протиправним. Такі дії відповідача мали наслідком неправомірне зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 60% до 56% суддівської винагороди при його перерахунку з 19.02.2020 та встановлення переплати щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 01.03.2021 по 30.06.2021 на загальну суму 19 372,04 грн.

За умови зарахування позивачці до її стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті з 25.08.1980 по 27.06.1985, що становить 2 роки 5 місяців 1 день, такий стаж роботи, що дає право на щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці становить 25 років 8 місяців 7 днів.

Відповідно до вимог частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, а тому щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 як судді у відставці має виплачуватися в розмірі 60 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для відновлення порушених прав позивачки слід визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, що полягають у відмові здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу роботи половини строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті імені І. Франка з 25.08.1980 по 27.06.1985, що становить 2 роки 5 місяців 1 день, та зменшенні відсоткового значення з 60% до 56% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 в стаж, який дає право отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою навчання у Львівському державному університеті імені І. Франка з 25.08.1980 по 27.06.1985, що становить 2 роки 5 місяців 1 день, та зобов`язати здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 60% суддівської винагороди згідно із довідками Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №№ 53, 54 від 01.02.2021, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Наявною в матеріалах справи квитанцією від 29.11.2021 №123 підтверджується сплата позивачкою судового збору за звернення до суду із даним позовом у розмірі 1816,00 грн.

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки частина сплаченої нею суми судового збору у розмірі 908,00 грн, що пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Враховуючи наведене, на підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що полягають у відмові здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з зарахуванням до стажу роботи, що надає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті імені І. Франка з 25.08.1980 по 27.06.1985, що становить 2 роки 5 місяців 1 день, та зменшенні відсоткового значення з 60% до 56% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 в стаж, який дає право отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою навчання у Львівському державному університеті імені І. Франка з 25.08.1980 по 27.06.1985, що становить 2 роки 5 місяців 1 день, та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці в розмірі 60% суддівської винагороди згідно із довідками Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №№53, 54 від 01.02.2021, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становлять 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.