Справа № 360/8362/21
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

про закриття провадження у справi

03 лютого 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/8362/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Новопсковської селищної ради (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Новопсковської селищної ради щодо не належного розгляду заяви від 02.04.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, які викладені у листі від 14.12.2021;

- зобов`язати Новопсковську селищну раду повторно розглянути заяву від 02.04.2021 та прийняти рішення, яким надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства (а.с.1-7).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

02.04.2021 позивач звернувся до Новопсковської селищної ради із заявою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 та, розташованої в межах населеного пункту, на території, яка, за даними Державного земельного кадастру, враховується у Новорозсошанській сільській раді Новопсковського району Луганської області (КОАТУУ: , зона: 04, квартал: 001) для ведення особистого селянського господарства, та передачу вищезазначеної земельної ділянки у власність, в порядку ст. 118 ЗК України.

До вказаної заяви позивачем були надані копії паспорту, картки платника податків, та графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. 27.04.2021 на адресу надійшов лист Новопсковської селищної ради від 19.04.2021 №1138, в якому з посиланням на положення ст.12, 34, 83 ЗК України, зазначено, що земельна ділянка, за рахунок якої позивач бажає реалізувати своє право на безоплатну приватизацію, зарезервована під громадські випаси в межах колишньої Новорозсошанської сільської ради, тому через невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Новопсковська селищна рада не може надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок зазначеної земельної ділянки, та запропоновано визначитись з іншим місцем розташування земельної ділянки.

Не погодившись із вказаними діями відповідача, 26.07.2021 позивач звернувся до адміністративного суду та рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 по справі № 360/3923/21, визнано протиправними дії Новопсковської селищної ради щодо неналежного розгляду заяви від 02.04.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства. Зобов`язано Новопсковську селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2021 з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні. 26.10.2021 рішення суду набрало законної сили.

Позивач зазначив, що незважаючи на наявність рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 по справі № 360/3923/21, відповідачем на адресу позивача було надіслано лист від 14.12.2021 за № 3823, з якого вбачається, що на пленарному засіданні Новопсковської селищної ради, яке відбулось 02.12.2021 проект рішення із вказаного питання не був підтриманий депутатами селищної ради, оскільки за його прийняття проголосував 1 депутат з 20 присутніх (проти - 5 депутатів, утрималось - 14 депутатів). Позивач вважає, що при таких обставинах відповідачем фактично відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на підставі заяви від 02.04.2021.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає дії Новопсковської селищної ради щодо повторного неналежного розгляду заяви від 02.04.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства слід визнати протиправними, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідач до відділу діловодства та обліку звернення громадян 19.01.2022 за вхідним реєстраційним номером 2386/2022 надав відзив на позовну заяву від 17.01.2022 №99 (а.с.23-24), в якому заперечував проти задоволення позову.

В обґрунтування зазначив, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №360/3921/21 Новопсковська селищна рада повторно розглянула клопотання ОСОБА_1 від 05.04.2021. На пленарному засіданні Новопсковської селищної ради, яке відбулось 02.12.2021 вказаний проект рішення не був підтриманий депутатами селищної ради, оскільки за його прийняття проголосував 1 депутат з 20 присутніх на час голосування. Листом від 14.12.2021 за вих.№3823 ОСОБА_1 було повідомлено, що проект рішення селищної ради з питання «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого господарства орієнтованою площею 2,0000 га в межах населеного пункту с.Новорозсош», підготовлений на підставі клопотання від 05.04.2021, був розглянутий на сесії селищної ради та не підтриманий депутатами селищної ради. Відповідачем, як органом місцевого самоврядування було вжито всіх необхідних дій для виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №360/3921/21 та належного розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 05.04.2021, проте законодавчо встановлена процедура прийняття селищною радою чітко вимагає, що для прийняття відповідного рішення необхідна більшість голосів депутатів від загального складу селищної ради. У зв`язку з цим, проект рішення «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого господарства орієнтованою площею 2,0000 га в межах населеного пункту с.Новорозсош» повторно розглядатиметься на черговій сесії Новопсковської селищної ради. На підставі викладеного, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 24.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.17-18).

Судом на розгляд поставлено питання про закриття провадження у справі, оскільки наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Розглянувши вказане питання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (а.с.9,10).

02.04.2020 позивач звернувся з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована в межах населеного пункту, на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується у Новорозсошанській сільській раді Новопсковського району Луганської області (а.с.27).

19.04.2021 позивачу надана відповідь про те, що земельна ділянка, яка відображена на картографічних матеріалах, доданих до заяви, згідно з рішенням Новопсковської селищної ради від 25.03.2021 № 5/12 «Про резервування земель під громадські випаси» зарезервована під громадські випаси в межах колишньої Новорозсошанської сільської ради та запропоновано визначитися з іншим місцем розташування земельної ділянки, повторно звернутися до селищної ради з відповідною заявою.

Позивач оскаржив дії відповідача до суду та рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №360/3923/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Новопсковської селищної ради щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.04.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язано Новопсковську селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2021 з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Новопсковської селищної ради судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) (а.с.11-13).

З даних КП «ДСС» вбачається, що рішення суду від 24.09.2021 у справі №360/3923/21 набрало законної сили 26.10.2021.

Крім того, з даних КП «ДСС» вбачається, що ОСОБА_1 10.11.2021 отримав два виконавчих листа, а саме: перший- щодо зобов`язання Новопсковської селищної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2021 з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні та другий щодо стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Новопсковської селищної ради судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп).

Згідно проекту порядку денного Новопсковської селищної ради від 02.12.2021 під номером 160 містить проект рішення про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га пасовищ в межах населеного пункту с.Новорозсш (а.с.55-72).

Згідно витягу з протоколу Новопсковської селищної ради восьмого скликання 16 сесії від 02.12.2021 вбачається, що під номером 163 порядку денного селищною радою розглядалось питання на виконання рішення суду про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га пасовищ в межах населеного пункту с.Новорозсш. Проект рішення був поставлений на обговорення та голосування, за результатами якого рішення прийнято не було, оскільки не набрало більшості голосів (а.с.52-54).

В подальшому, листом від 14.12.2021 №3823 Новопсковська селищна рада повідомила позивача, що на виконання рішення суду №360/3923/21 від 24.09.2021 Новопсковською селищною радою було повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 від 02.04.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.0000 та пасовищ. На розгляд чергової шістнадцятої сесії Новопсковської селищної ради був підготовлений та внесений проект рішення «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 та пасовищ, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Новорозсош». На пленарному засіданні Новопсковської селищної ради, яке відбулось 02.12.2021 вищезазначений проект рішення не був підтриманий депутатами селищної ради, оскільки за його прийняття проголосував 1 депутат і 20 присутніх (проти 5 депутатів та утрималось 14 депутатів) (а.с.14).

Позивач вважає протиправними дії Новопсковської селищної ради щодо не належного розгляду заяви від 02.04.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, які викладені у листі від 14.12.2021, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 25 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Частинами першою, другою та десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (часина перша статті 3 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно з пунктами «а», «б» частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частинами першою та другою, пунктом «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу України визначено:

землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей;

до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо);

землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Абзацом першим частини першої та частиною другою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини третьої цієї статті передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України, зокрема:

- громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста);

- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина сьома);

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма);

- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом-після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята);

- відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята);

- у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята).

Пунктом «б» частини першої статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З системного аналізу вищевикладених положень законодавства слідує, що прийняття відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є результатом певної процедури, яка йому передує, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання у місячний строк дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що такий орган у двотижневий строк зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

За такого правового регулювання також можна дійти висновку, що відповідний орган місцевого самоврядування зобов`язаний у місячний строк з дня отримання клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність прийняти вмотивоване рішення щодо надання такого дозволу або про відмову в його наданні з наведенням усіх підстав для такої відмови.

Як вже було зазначено, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №360/3923/21 визнано протиправними дії Новопсковської селищної ради щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 від 02.04.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства та зобов`язано Новопсковську селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2021 з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

У висновках суду мотивувальної частини зазначено, що позивач має право на безоплатне отримання у власність в порядку, встановленому законом, земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства.

Вищевказане рішення набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

За приписами частин другої, четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Крім того, правилами частини першої статті 383 КАС України передбачено, що особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

За змістом частини 1 статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Приписами статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Вимоги статті 383 КАС України зазначають, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Суд звертає увагу, що вищенаведені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

За унормуванням статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не дозволяє ефективно захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає, що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини 5 статті 383 КАС України, відповідно до якої розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Суд також враховує, що ухвалення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 року у справі № 580/3376/20.

За вказаних обставин суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом у справі №360/3923/21 та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Таким чином для захисту порушених прав при виконанні рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі № 360/3923/21 позивач має право звернутись до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Також суд роз`яснює ОСОБА_1 про те, що він має право пред`явити виконавчий лист до примусового виконання, що також буде спонукати відповідача невідкладно виконати судове рішення, яке набрало законної сили.

Таким чином, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору, оскільки наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Проаналізувавши предмет позову у справі №360/8362/21, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фактично спрямовані на виконання іншого судового рішення (рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №360/3923/21). Тобто, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання вищевказаного рішення Луганського окружного адміністративного суду.

Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що дана обставина, згідно пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, є підставою для закриття провадження в адміністративній справі №360/8362/21 за позовом ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною другою статті 238 КАС України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у справі підлягає закриттю з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України, тобто не у зв`язку із відмовою позивача від позову, тому є підстави для повернення понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору.

Як встановлено із наявної у матеріалах справи квитанції про сплату судового збору від 16.12.2021, позивачем при зверненні до суду було сплачено 908,00 грн судового збору (а.с.8).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету України 908,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 238, 248, 256,382,383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №360/8362/21 за позовом ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в межах справи №360/3923/21 з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 в порядку статті 383 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.М. Басова