Справа № 260/1364/21
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2021 рокум. Ужгород№ 260/1364/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ГУ ДФС у Закарпатській області, представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошується вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 10 січня 2022 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області, яким просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління ДФС у Закарпатській області, що полягає у невиплаті мені всіх сум, що належали мені при звільненні, протиправною;

- стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманих коштів, що належали виплаті при звільненні, у розмірі 238366,48 грн.;

- стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки у розрахунку при звільненні з 16 березня 2021 року по день постановлення рішення суду;

- стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн.;

- стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Позовна заява мотивована тим, що 15 березня 2021 року наказом Державної фіскальної служби України від 03.03.2021 року №005-о/д позивача звільнено з посади та зі служби у податковій міліції у запас Збройних Сил за п.64 пп."г" (через скорочення штатів), про що внесено відповідний запис до трудової книжки та скріплено печаткою.

Позивач зазначає, що всупереч нормам чинного законодавства України, ГУ ДФС у Закарпатській області 15 березня 2021 року, тобто у день його звільнення, повний розрахунок не було проведено, чим грубо порушено його конституційні права, зокрема право на працю, яке включає в себе право на заробітну плату.

29 березня 2021 року ГУ ДФС у Закарпатській області було виплачено позивачу 464585,00 грн. ГУ ДФС у Закарпатській області підчас виплати 29.03.2021 року, було скориговано належні позивачу у день звільнення виплату, у зв`язку з чим позивачем недоотримано коштів, належних йому при звільненні у розмірі 238366,48 грн.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого не погоджується з позовними вимогами вважає її такою, що не підлягає задоволенню та зазначає, що нарахування одноразової грошової допомоги полковнику податкової міліції ОСОБА_1 , звільненому із служби через скороченням штатів, здійснено в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 повних календарних років служби відповідно до ст.9 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІ1 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (зі змінами) та підпункту «г» пункту 64 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» та п.2 Постанови №704 яка склала 253651,50 гри (18789 гри *50%*27).

Представник відповідача зазначив, що Наказом ДФС від 15.03.21р. №1-о/д скасовані надбавки за особливості проходження служби.

Представник відповідача вважає, що відповідачем в повному обсязі було здійснено виплати позивачу, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Позивачем до суду було подано відповідь на відзив, у якому зазначив, що ГУ ДФС у Закарпатській області не було підставі, щодо застосування наказу ДФС України №1 -о/д від 15 березня 2021 року, у зв`язку з тим, що позивача звільнено з посади та зі служби у податковій міліції у запас Збройних Сил відповідно Наказом Державної фіскальної служби України №005-о/д від 03 березня 2021 року.

Відповідачем безпідставно та всупереч вимогам чинного законодавства України, до розрахунку розміру грошового забезпечення, наведеного у відзиві на позовну заяву, не включено надбавку за особливості проходження служби.

В судовому засіданні позивач підтримав висунуті ним позовні вимоги та просив суд їх задовільнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Однак в попередніх засіданнях надав пояснення, щодо питань, які виникали під час розрахунку позивача, часу отримання наказу та інших питань.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 15 березня 2021 року наказом Державної фіскальної служби України від 03.03.2021 року №005-о/д позивача звільнено з посади та зі служби у податковій міліції у запас Збройних Сил за п.64 пп."г" (через скорочення штатів).

В подальшому, згідно Платіжної відомості ОСОБА_1 , 29 березня 2021 року з позивачем було здійснено розрахунок при звільненні та виплачено 464585,00грн.

Не погодившись із зазначеним розрахунком, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до пункту 10 «Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» № 393 від 17 липня 1992 року. військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також визначає форму та порядок видачі грошових атестатів визначає «Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 616 від 17 липня 2018 року.

Пунктом 2 Порядку № 616 унормовано, що місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 616 від 17 липня 2018 року, визначено, що грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з:

1) посадового окладу;

2) окладу за спеціальним званням;

3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення:

- надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень;

- доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук;

- доплати за вчене звання;

- премій;

4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення:

- матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань;

- допомоги для оздоровлення.

За правилами п.7 Порядку №616 від 17 липня 2018 року встановлено, що індексація грошового забезпечення особи начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) здійснюється в порядку та розмірах, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Статтею 3 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається із матеріалів справи, розміри окладів та надбавок (в т.ч. зазначена надбавка за особливості проходження служби) вказані у відповідному Грошовому атестаті №7, виданому ГУ ДФС у Закарпатській області та направлені ГУ ПФУ для врахування при призначенні пенсії.

Щодо застосування до позивача Наказу ДФС від 15.03.21р. №1-о/д, яким було зменшено на 100% надбавку за особливості проходження служби, суд зазначає, що позивача було звільнено з 15 березня 2021 року наказом Державної фіскальної служби України від 03.03.2021 року.

Наказ ДФС №1-о/д від 15.03.21р., яким фактично зменшено на 100% надбавку за особливості проходження служби, надійшов до підрозділу оперативного документообігу ГУ ДФС у Закарпатській області від ДФС України засобами електронного зв`язку тільки 08.04.2021 року та фактично не міг бути застосований по різним причинам до позивача.

Відтак суду незрозуміло, яким чином його можна було застосувати під час розрахунку позивача який фактично був проведений 29 березня 2021 року, а мав бути проведений 15 березня 2021р. - в день звільнення.

Крім того, позивачем не було отримано заробітну плату за останній неповний місяць роботи, за березень 2021 року, таким чином така підлягає стягненню з відповідача виходячи з наступного розрахунку: 3586,36 грн (посадовий оклад) + 672,73 грн (оклад за званням) + 2129,55 грн (надбавка за вислугу років) + 6388,64 грн (надбавка за особливості проходження служби) + 28110,00 грн (14055,00 грн - невиплачена надбавка за особливості проходження служби за січень 2021 року та 14055,00 грн - невиплачена надбавка за особливості проходження служби за лютий 2021 року) + 358,64 грн (премія за березень 2021 року) + 789,00 грн (премія за лютий 2021 року)+1793,18 грн (надбавка уповноваженого режимно - секретного органу) + 1804,28 грн (надбавка за ненормований робочий день) + 331,42 грн (індексація) що в сукупності складає суму в розмірі 45 963,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст.83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Пункти 1 та 2 розділу XII Порядку №616 закріплюють, що за невикористані дні відпусток особам начальницького складу податкової міліції, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів невикористаної відпустки.

При цьому, в абзаці другому пункту 2 розділу І Порядку № 616 міститься визначення поняття "одноденний розмір грошового забезпечення", яким є місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події.

Згідно даних Грошового атестата №7, кількість днів невикористаної щорічної відпустки становить 194 дні.

Таким чином, розмір грошової компенсації за невикористані дні відпусток розраховується шляхом ділення місячного грошового забезпечення (33175,42 грн) на кількість календарних днів місяця настання події, тобто місяця звільнення, яким є березень 2021 року (31 день) та множення на кількість днів невикористаної щорічної відпустки (194 дні).

Отже, на користь позивача компенсація за невикористані дні щорічної відпустки підлягала сума у розмірі 207613,92грн.

Відповідно до ст.121 КЗпП працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій, у зв`язку зі службовими відрядженням. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Оскільки з 01 березня 2021 року по 03 березня 2021 року позивач перебував у відрядженні, сума компенсації витрат на відрядження, яка підлягає стягненню з відповідача складає 1505,59 грн., що підтверджується авансовим звітом №05-04/26 від 09.03.2021р., наявним у матеріалах справи.

Таким чином, відповідач, під час звільнення позивача (15 березня 2021р.) повинен був виплатити кошти у розмірі 702951,48 грн. (447868,17+45963,80+207 613,92+1505,59=702951,48)

Після звільнення позивачем було отримано 464585,00грн., відтак позовні вимоги, в цій частині підлягають до задоволення, шляхом стягнення з Головного управління ДФС у Закарпатській області, з урахуванням часткової виплати від 29 березня 2021 року, недоплачених позивачу при звільненні грошових коштів у розмірі 238366,48грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки у розрахунку при звільненні з 16 березня 2021 року по день постановлення рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

У п. 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові Пленуму від 24.12.1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Судом встановлено, що на момент звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, тобто вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні на даний час, до проведення такого розрахунку є передчасною.

Щодо стягнення з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до норм ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Окрім того, ч. 1 ст.77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, обов`язок доказування завданої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на позивача.

Як стверджує позивач, моральну шкоду йому було заподіяно шляхом недоотримання коштів при звільненні, однак ним не надано суду жодних доказів в підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача і заподіяною шкодою.

Отже, з врахуванням часткової виплати сум при звільненні суд вважає, що позов в цій частині не підлягає до задоволення.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 та 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами ст.90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Закарпатській області, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 всіх сум, що належали йому при звільненні.

Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманих коштів, що належали виплаті при звільненні, у розмірі 238 366,48,00 грн. (двісті тридцять вісім тисяч триста шістдесят шість гривень сорок вісім копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) судові витрати у розмірі 1816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяП.П.Микуляк