Справа № 140/13660/21
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/13660/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Реал Форест Груп до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішення та податкової вимоги, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Реал Форест Груп (далі ТОВ Реал Форест Груп, позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року №000134-09, податкової вимоги від 27 вересня 2021 року № 0-0305, зобов`язання відповідача виключити з державного реєстру запис щодо встановлення обтяження на майно ТОВ Реал Форест Груп (), згідно з описом майна у податкову заставу б/н від 27 вересня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ Реал Форест Груп знаходиться за юридичною адресою: м. Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, 4а/6а, офіс 411. Водночас господарську діяльність здійснює також за фактичною адресою в селі Кадище Луцького району Волинської області, де орендує майно, яке лише частково використовує для своїх господарських цілей. За цією адресою знаходяться декілька працівників підприємства, яким посадові особи ГУ ДПС у Волинській області, що прибули 25.06.2021 на фактичну перевірку товариства, в усному порядку оголосили зміст наказу та направлення на перевірку, однак відмовилися їх вручити працівникам, котрі самостійно бажали ознайомитись з їх змістом.

Позивач звертає увагу на те, що за вищенаведеною адресою в селі Кадище знаходиться майно ще трьох окремих суб`єктів господарювання, до якого товариство не має жодного відношення. Також зазначає, що на територію, де знаходиться орендоване майно, працівники контролюючого органу не були допущені у зв`язку з грубим порушенням вимог статті 81 Податкового кодексу України (далі ПК України). Однак після недопуску працівників податкового органу до проведення фактичної перевірки, вони, діставши свої смартфони, почали фіксувати без жодного дозволу на них зовнішній фасад адміністративної будівлі, паркан та автотранспорт працівників різних суб`єктів господарювання, які користуються майном в селі Кадище Луцького району Волинської області. В подальшому, фактично не приступивши до самої перевірки, посадові особи ГУ ДПС у Волинській області повернулись у місто Луцьк, так і не повертаючись на місце фактичної перевірки, а також не здійснювали виїзду за місцем юридичної адреси підприємства.

Як зазначає позивач, за результатами таких дій посадових осіб відповідача ТОВ Реал Форест Груп 25.06.2021 подало скаргу до ГУ ДПС у Волинській області. Однак за результатами перевірки було складено акт фактичної перевірки від 29.06.2021 № 03/5245/09-01/41078398 (бланк № 016724), яким встановлено порушення вимог статті 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, а саме зберігання паливно-мастильних матеріалів в селі Кадище Луцького району Волинської області за відсутності відповідної ліцензії.

Не погодившись із висновками акта перевірки, позивач подав заперечення, однак податковий орган одночасно 20.07.2021 залишив зазначений висновок без змін, а вищенаведену скаргу від 25.06.2021 без задоволення.

За результатами акта перевірки прийнято оскаржуване рішення від 06 серпня 2021 року №000134-09 про застосування фінансових санкцій у сумі 500 000,00 грн., а в подальшому також внаслідок цього прийнята податкова вимога від 27 вересня 2021 року № 0-0305 про сплату вказаної суми фінансових санкцій, та встановлено обтяження на майно ТОВ Реал Форест Груп шляхом опису майна у податкову заставу б/н від 27 вересня 2021 року.

Отримавши рішення про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року №000134-09, товариство 13.08.2021 оскаржило його в адміністративному порядку до Державної податкової служби України (далі ДПС України), про що, в той же день, письмово повідомило ГУ ДПС у Волинській області.

Однак, не дивлячись на процедуру адміністративного оскарження, ГУ ДПС у Волинській області 27.09.2021 винесло податкову вимогу № 0-0305 про сплату вказаної суми фінансових санкцій та прийняло рішення б/н від 27.09.2021 про опис майна ТОВ Реал Форест Груп у податкову заставу із внесенням відповідної інформації до державного реєстру обтяжень.

Як зазначає позивач, 28.10.2021 отримав від ДПС України рішення від 22.10.2021 № 23871/6/99-00-06-03-02-06 про відмову у задоволенні скарги на рішення про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року №000134-09.

Позивач не погоджується з висновками акта перевірки та прийнятими внаслідок цього оскаржуваними рішенням та податковою вимогою, а також описом майна у податкову заставу з тих підстав, що перевірка проведена з грубим порушення чинного законодавства, що фактично ставить під сумнів правові наслідки у вигляді тих же санкцій, вимоги та застави.

Щодо порушень, встановлених в акті перевірки про зберігання пального за відсутності ліцензії позивач зазначає, що пальне використовував у господарській діяльності, яке зберігав в паливних баках транспортних засобів та у ємностях верстатів, а тому отримання ліцензії на зберігання пального у такому випадку отримувати не потрібно, оскільки паливні баки транспортних засобах та ємності верстатів не є акцизним складом. Таким чином, товариство не потребує, не володіє та не орендує будь-яких стаціонарних ємностей для зберігання пального.

Крім того, в період з 03.04.2020 по 09.06.2021 підприємство отримало 32 792 кг пального, що складає 39 364,19 літрів. Фактично, за цей же період, дане пальне і було використане товариством на виробничі потреби. При цьому, позивач звертає увагу на абз. «Б» пп.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України, відповідно до якого не є акцизним складом приміщення чи територія в яких загальна місткість розташованих ємностей для зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів і власник чи користувач такого приміщення чи території протягом календарного року отримує пальне в обсягах що не перевищує 1000 кубічних метрів та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

А тому позивач вважає безпідставним застосування податковим органом до нього фінансових санкцій за зберігання пального без відповідної ліцензії.

Також вказує на протиправність винесення податкової вимоги та здійснення опису майна у податкову заставу до закінчення процедури адміністративного оскарження, оскільки сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

З огляду на вищезазначене просить визнати протиправними та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року №000134-09, податкову вимогу від 27 вересня 2021 року № 0-0305 та зобов`язати відповідача виключити з державного реєстру запис щодо встановлення обтяження на майно ТОВ Реал Форест Груп (), згідно з описом майна у податкову заставу б/н від 27 вересня 2021 року.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Представник відповідача у поданому відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечив, просив в задоволенні позову відмовити повністю з тих підстав, що за результатами перевірки встановлено придбання позивачем в ПП ПАРТНЕР ТІМ в період з квітня по листопад 2020 року відповідно до 15 акцизних накладних дизпалива (важких дистилятів) загальним об`ємом 39 364,019 літрів за відсутності ліцензії на право зберігання пального. З акцизних накладних слідує, що дизпаливо було відвантажене за адресою місця зберігання: Волинська область, Ківерцівський район, с. Кадище. Під час проведення фактичної перевірки встановлено факт наявності на території підприємства резервуара.

Крім того, згідно даних АІС «Податковий блок» відомості про об`єкти оподаткування ТОВ Реал Форест Груп та відповідно до звіту форми 20-ОПП встановлено, що за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, село Кадище, вул. Залізнична, 36/а зареєстровано за позивачем лише 2 автотранспортних засоби, а саме автонавантажувач МФ 50.330 та автонавантажувач М 40810.

На момент проведення фактичної перевірки ТОВ Реал Форест Груп за вказаною адресою директор підприємства ОСОБА_1 була відсутня. Серед працівників були присутні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, з їх слів, працювали менеджером та економістом відповідно. Даним особам були пред`явлені службові посвідчення перевіряючих, наказ на проведення перевірки та направлення на перевірку, з якими останні ознайомились, однак відмовились від їх підписання та отримання другого примірника наказу про проведення фактичної перевірки, про що було складено відповідні акти.

Представник відповідача звертає увагу на те, що відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється відповідно до статті 81 ПК України.

Також зазначає, що працівники підприємства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали під час перевірки жодних необхідних документів, посилаючись на те, що вся документація знаходиться за юридичною адресою підприємства: м. Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, 2а/6а, офіс 411. Отримувати письмове звернення про отримання документів вони теж відмовились, про що було складено відповідний акт. Зв`язатися з директором підприємства ОСОБА_1 перевіряючим не вдалося, оскільки на мобільний виклик вона відповідала лише від працівників ТОВ Реал Форест Груп.

Перевіркою встановлено порушення вимог статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, а саме зберігання пального без наявності ліцензії. Від ознайомлення, підписання та отримання другого примірника акта перевірки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися, про що було складено відповідний акт. Всі документи, у відповідності до вимог ПК України, були пред`явлені для ознайомлення зазначеним працівникам. Крім того, наказ про проведення фактичної перевірки та направлення на перевірку були зачитані вголос головним державним ревізором-інспектором Крисюком Романом Борисовичем. Жодних документів, які спростовують висновки акта перевірки ТОВ Реал Форест Груп надано не було.

На підставі наведеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, а розгляд справи здійснювати за участю представника ГУ ДПС у Волинській області.

У відповіді на відзив позивач вказує про відсутність у відзиві будь-яких аргументів щодо протиправності дій відповідача, які відобразились в оскаржуваних рішенні, податковій вимозі та внесенні до державного реєстру запису щодо обтяжень згідно з описом майна в податкову заставу. Відповідач у відзиві підтвердив, що перевірка здійснювалась за відсутності уповноважених осіб ТОВ Реал Форест Груп, а наказ та направлення на проведення перевірки не вручались, але лише були зачитані вголос працівникам товариства.

Крім того, відповідач не заперечує факту наявності у підприємства у 2020-2021 роках транспортних засобів та верстатів, котрі використовувались у господарській діяльності, для роботи яких було необхідне дизпаливо, що постачалось товариству в цей період. А тому відповідач фактично визнає можливість розміщення та використання пального цими транспортними засобами і верстатами в об`ємах, які періодично поставлялись товариству, без зберігання його поза межами їх паливних баків. Також працівниками контролюючого органу, які здійснювали фактичну перевірку не було встановлено факту наявності у підприємства приміщення, яке можна вважати акцизним складом. Наявність такого приміщення додатково заперечує позивач.

Результати цієї незаконної фактичної перевірки, на думку позивача, призвели до прийняття контролюючим органом оспорюваних документів, які не відповідають та не можуть відповідати реальним фактам, а тому вони є неправомірними.

До того ж, відповідач у своєму відзиві практично визнав незаконність дій ГУ ДПС у Волинській області, пов`язаних з внесення до державного реєстру запису щодо обтяжень згідно з описом майна б/н від 27.09.2021. Адже ним не наведеного жодних аргументів, які б пояснили позицію контролюючого органу за фактом недотримання ним вимог пункту 56.15 статті 56 ПК України.

На підставі наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 21 січня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ГУ ДПС у Волинській області про розгляд справи в судовому засіданні за участю сторін.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Як слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.11.2021 за кодом 1, видами економічної діяльності ТОВ Реал Форест Груп є: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний); 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.; 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.

Працівниками Головного управління ДПС у Волинській області на підставі наказу від 24.06.2021 №1904 Про проведення фактичної перевірки, та направлень на перевірку від 24.06.2021 №1839/03-20-09-02, №1840/03-20-09-02 проведено 25.06.2021 фактичну перевірку ТОВ Реал Форест Груп за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт від 29.06.2021 реєстраційний №03/5245/09-01/41078398 (бланк № 016724).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального (далі - Закон №481/95-ВР), а саме, згідно реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» за період з 01.04.2020 по 25.06.2021 року (дата проведення фактичної перевірки) встановлено, що ТОВ Реал Форест Груп придбавало дизпаливо (Важкі дистиляти (газойлі)) згідно додатку №1 до акта перевірки, серед яких 15 акцизних накладних загальним об`ємом 39 364,019 літрів, а саме: згідно акцизної накладної №918 від 30.04.2020 року - 2402,77 літрів; згідно акцизної накладної №947 від 25.05.2020 року - 2518,45 літрів; згідно акцизної накладної №968 від 17.06.2020 - 2453,77 літрів; згідно акцизної накладної №1012 від 02.07.2020 2506,11 літрів; згідно акцизної накладної №1040 від 20.07.2020 - 2402,38 літрів; згідно акцизної накладної №1109 від 29.07.2020 - 2404,83 літрів; згідно акцизної накладної №1169 від 30.07.2020 - 2404,14 літрів; згідно акцизної накладної №1227 від 10.08.2020 - 2923,08 літрів; згідно акцизної накладної №1227 від 21.10.2020 - 2869,84 літрів; згідно акцизної накладної №9 від 02.11.2020 2934,42 літрів; згідно акцизної накладної №28 від 13.11.2020 - 2858 літрів; згідно акцизної накладної №57 від 30.11.2020 2438,47 літрів; згідно акцизної накладної №17 від 01.02.2021 - 2842,47 літрів; згідно акцизної накладної №77 від 04.03.2021 2528,21 літрів; згідно акцизної накладної №126 від 01.04.2021 року 2877,56 літрів. Доставка пального згідно з акцизними накладними здійснювалась на адресу: АДРЕСА_1 , де, під час проведення фактичної перевірки встановлено факт наявності на території підприємства резервуара. Станом на 25 червня 2021 року (дата початку перевірки) у ТОВ Реал Форест Груп встановлено відсутність ліцензії на право зберігання пального (виключно для власних потреб чи промислової переробки).

Як зазначено в акті перевірки, фактична перевірка була розпочата після ознайомлення працівниками ТОВ Реал Форест Груп ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з наказом від 24.06.2021 №1904 Про проведення фактичної перевірки та направленнями на перевірку від 24.06.2021 №1839/03-20-09-02, №1840/03-20-09-02, що було зафіксовано на відеокамеру Vandlion А3 (внутрішній №4). Під час проведення перевірки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовились від підписання та отримання другого примірника вимоги (письмового звернення) від 25.06.2021, від отримання другого примірника наказу від 24.06.2021 №1904 та ознайомлення з направленнями на перевірку від 24.06.2021 №1839/03-20-09-02, №1840/03-20-09-02, про що складено відповідний акт. Також працівникам ГУ ДПС у Волинській області відмовлено у знятті залишків пального тв. Резервуарі та отриманні необхідних документів. Щодо встановленого порушення працівники ТОВ Реал Форест Груп ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовились надати пояснення. Від ознайомлення, підписання та отримання другого примірника акта перевірки працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовились, про що складено акт від підписання та отримання другого примірника акта перевірки від 25.06.2021 № 614/03-20-09-02-15.

Внаслідок проведеної перевірки ТОВ Реал Форест Груп подало до ГУ ДПС у Волинській області скаргу від 25.06.2021, а також заперечення від 07.07.2021 на акт перевірки, за результатами розгляду яких ГУ ДПС у Волинській області листом від 20.07.2021 № 11339/6/03-20-09-02-10 повідомив позивача про те, що під час перевірки не встановлено незаконних дій працівників податкового органу, а листом від 20.07.2021 № 11274/6/03-20-09-02-10 про розгляд заперечення до акту фактичної перевірки висновки акта перевірки залишив без змін як законні, об`єктивні та обґрунтовані.

На підставі акта перевірки від 29.06.2021 реєстраційний №03/5245/09-01/41078398 (бланк № 016724) ГУ ДПС у Волинській області прийняло рішення про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року № 000134-09, яким застосувало до ТОВ Реал Форест Груп фінансову санкцію за зберігання пального без наявності ліцензії в сумі 500 000 грн.

Позивач, не погодившись з таким рішенням, подав 13.08.2021 скаргу до ДПС України, а також 13.08.2021 надіслав ГУ ДПС у Волинській області поштовим зв`язком цінний лист з повідомленням від 13.08.2021 про оскарження рішення від 06.08.2021 № 000134-09.

Державна податкова служба України рішенням від 22.10.2021 № 23871/6/99-09-03-02-06 Про результати розгляду скарги залишила рішення від 06.08.2021 № 000134-09 без змін, а скаргу без задоволення.

Водночас ГУ ДПС у Волинській області 27 вересня 2021 року винесло податкову вимогу № 0-0305, якою повідомило ТОВ Реал Форест Груп про наявність податкового боргу в сумі 500 000,00 грн. внаслідок несплати фінансових санкцій на підставі рішення від 06 серпня 2021 року № 000134-09 та про необхідність сплатити зазначені кошти.

Також 27 вересня 2021 року ГУ ДПС у Волинській області прийняло рішення № б/н про опис майна у податкову заставу, яким відповідно до статті 89 ПК України вирішило здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ТОВ Реал Форест Груп (), а у разі, якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша суми податкового боргу, - також того майна, права власності на яке він набуде у майбутньому.

Не погоджуючись з прийнятими внаслідок перевірки рішенням та податковою вимогою, а також описом майна у податкову заставу, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР, Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною перевіркою, згідно з пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, вважається така, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Вона здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

На підставі п. 80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Статтею 81 ПК України визначено умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

У п. 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Виключний перелік підстав для здійснення фактичної перевірки визначений п.80.2 ст.80 ПК України.

Одна з таких підстав, посилання на яку міститься у спірному наказі, визначена пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України (в редакції, чинній на дату проведення перевірки), якою встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Отже, з наведеної норми ПК України слідує, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Як слідує з акта фактичної перевірки від 29.06.2021 реєстраційний №03/5245/09-01/41078398 (бланк № 016724), фактична перевірка була розпочата після ознайомлення працівниками ТОВ Реал Форест Груп ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з наказом від 24.06.2021 №1904 Про проведення фактичної перевірки та направленнями на перевірку від 24.06.2021 №1839/03-20-09-02, №1840/03-20-09-02, однак посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області не перевірено чи дані особи є працівниками ТОВ Реал Форест Груп та чи є уповноваженими представниками позивача. У відзиві представник відповідача зазначає, що посади даних осіб на підприємстві встановлені з їх слів, однак документальних підтверджень такої інформації посадові особи контролюючого органу не отримали. При цьому, суд зауважує, що під час перевірки не встановлено, що дані особи фактично проводять розрахункові операції. За таких обставин суд вважає, що в порушення пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України наказ та направлення на перевірку не були вручені уповноваженим особам позивача, що є грубим порушенням вимог податкового законодавства та є однією із самостійних підстав для скасування прийнятих рішень за результатами проведеної перевірки.

Перевіряючи доводи відповідача про фактичний допуск працівників контролюючого органу до проведення перевірки, суд звертає увагу на відсутність доказів вручення наказу та направлень на перевірку уповноваженим особам підприємства, а також доказів проведення посадовими особами контролюючого органу дій з метою з`ясування факту зберігання пального за вищевказаною адресою саме позивачем. В акті перевірки лише зазначено про наявність резервуару на території підприємства резервуару, однак працівниками ГУ ДПС у Волинській області не з`ясовано приналежність відповідного резервуара саме позивачу, при цьому, відповідач зазначає, що посадовим особам ГУ ДПС у Волинській області відмовлено у знятті залишків пального в резервуарі. Зазначене свідчить про фактичний недопуск до проведення перевірки, однак відповідного акта посадові особи не складали. Отже, відповідачем не перевірялось чи зберігалось в ємності пальне та чи така ємність перебуває на балансі позивача.

З наведених підстав також не заслуговують доводи відповідача про фактичний допуск посадових осіб до проведення перевірки, оскільки уповноважених осіб підприємства перевіряючими не встановлено, жодних документів від товариства з метою проведення перевірки не отримано.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок визначено статтею 81 ПК України, за приписами пункту 81.1 якої посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; - копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; - службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При цьому, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18.

Відтак, наказ про перевірку та направлення на проведення перевірки не вручені працівниками контролюючого органу уповноваженій особі платника податків, що зумовлює визнання такої перевірки протиправною.

У постанові від 08.08.2018 у справі №823/1294/17 Верховний Суд вказав на те, що невиконання контролюючим органом вимог щодо пред`явлення або надіслання платнику податків у випадках, визначених податковим законодавством, зокрема, копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки, призводить до визнання перевірки незаконною.

Невиконання відповідачем вищенаведених норм ПК України, зокрема в частині дотримання умов та порядку допуску до її проведення, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04.09.2020 у справі № 821/1274/18.

Водночас, допущення відповідачем зазначених вимог законодавства щодо призначення та проведення перевірки позивача нівелює її наслідки та зумовлює протиправність і необхідність скасування рішень за її наслідками, які прийняті за її результатами.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 23.01.2018 у справі № 804/12558/14, від 05.02.2019 у справі №821/1157/16, від 05.02.2019 у справі № 2а-10138/12/2670, від 04.02.2019 у справі № 807/242/14.

Таким чином, у разі визнання перевірки незаконною, така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття за її наслідками. Лише дотримання встановлених законодавством умов та порядку проведення перевірки платника податків може бути належною підставою для прийняття рішення про застосування до нього санкцій за результатами такої перевірки.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Рішення ЄСПЛ «Лелас проти Хорватії» , заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п.37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Рішення ЄСПЛ «Онер`їлдіз проти Туреччини», п.128, та «Беєлер проти Італії», п.119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (Рішення «Лелас проти Хорватії», п.74).

Відтак отримання позивачем пального відповідно до акцизних накладних не є доказом того, що позивач фактично зберігав отримане пальне в певних стаціонарних ємкостях.

Фактично такі твердження є лише припущеннями відповідача, яке не підтверджено відповідними доказами.

Разом з тим суд зазначає, що акцизні накладні свідчать про факт придбання дизельного палива, а не про факт його зберігання в стаціонарних ємкостях, враховуючи, що одними із видів господарської діяльності позивача є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.

Відповідач не заперечує наявності у позивача 2-х автотранспортних засобів, а саме: автонавантажувача МФ 50.330 та автонавантажувача М 40810, однак відповідачем не враховано можливість позивача орендувати транспортні засоби для здійснення своєї господарської діяльності, а відтак безпосередньо використовувати дизельне паливо, придбане відповідно до вищенаведених акцизних накладних, та здійснювати його розлив безпосередньо у паливні баки транспортних засобів та обладнання. До того, позивач надав суду договори оренди (позики) транспортних засобів, які використовує у господарській діяльності, а саме: автомобілів КАМАЗ 4310 (3 шт.); екскаватора ЕО-2621; автомобіля FORD Transit; автомобіля OPEL; автомобіля FORD; автобуса ПАЗ 32054, а також договори оренди обладнання, серед яких є верстати, в яких позивач використовує дизельне паливо. Копії відповідних договорів оренди транспортних засобів та обладнання, актів приймання-передачі цього майна, а також свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів долучені до матеріалів позову. Також позивачем додані до позову копії наказів підприємства про норми витрат палива та мастильних матеріалів для експлуатації обладнання та транспортних засобів.

Крім того, перевіркою встановлено придбання, а також зберігання позивачем пального загальним обсягом 39 364,19 літрів, що дорівнює 39,36 кубічних метрів, а з врахуванням абзацу «Б» пп.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України не є акцизним складом приміщення чи територія в яких загальна місткість розташованих ємностей для зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів і власник чи користувач такого приміщення чи території протягом календарного року отримує пальне в обсягах що не перевищує 1000 кубічних метрів та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Крім того, відповідно до статей 1, 15 Закону № 481/95-ВР отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей, які введено в експлуатацію.

Відповідно до статті 1 Закону № 481/95-ВР місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 481/95-BP оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Згідно зі статтею 1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Статтею 15 Закону №481/95-BP також встановлено, що суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Відповідно до статті 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії 500 000 гривень.

З вказаних вище положень законодавства суд доходить висновку, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Такий висновок відповідає роз`ясненню ДФС України від 15 серпня 2019 року №3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК, в якому зазначено, що у розумінні Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях.

Наявності знаходження таких ємностей у власності позивача чи перебуванні їх в користуванні товариства та зберігання в них пального відповідачем не доведено, а відтак застосування фінансової санкції за зберігання пального без наявності ліцензії, передбаченої частиною 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР, є необґрунтованим. А тому рішення про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року № 000134-09 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо винесення податкової вимоги від 27 вересня 2021 року № 0-0305, якою повідомило ТОВ Реал Форест Груп про наявність податкового боргу в сумі 500 000,00 грн. внаслідок несплати фінансових санкцій на підставі рішення від 06 серпня 2021 року № 000134-09 та про необхідність сплатити зазначені кошти суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56.15 статті 56 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Абзацом першим пункту 56.3 статті 56 ПК України визначено, що скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Як зазначалося вище, позивач, не погодившись з рішенням про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року № 000134-09, подав 13.08.2021 (з дотримання строку, визначеного абзацом першим пункту 56.3 статті 56 ПК України) скаргу до ДПС України, а також 13.08.2021 надіслав ГУ ДПС у Волинській області поштовим зв`язком цінний лист з повідомленням від 13.08.2021 про оскарження рішення від 06.08.2021 № 000134-09.

Державна податкова служба України рішенням від 22.10.2021 № 23871/6/99-09-03-02-06 Про результати розгляду скарги залишила рішення від 06.08.2021 № 000134-09 без змін, а скаргу без задоволення. Отже, процедура адміністративного оскарження зазначеного рішення закінчилася у відповідності до підпункту 56.17.3 пункту 56.17 статті 56 ПК України у день отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, тобто, у даному випадку 28.10.2021, у день отримання рішення ДПС України від 22.10.2021 № 23871/6/99-09-03-02-06.

Водночас, протягом строку адміністративного оскарження рішення про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року № 000134-09 відповідач виніс та надіслав позивачу, в порушення пункту 56.15 статті 56 ПК України, податкову вимогу від 27 вересня 2021 року № 0-0305 про сплату суми фінансових санкцій.

З врахуванням цього, а також визнання судом попередньо протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року № 000134-09, податкова вимога від 27 вересня 2021 року № 0-0305 також є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виключити з державного реєстру запис щодо встановлення обтяження на майно ТОВ Реал Форест Груп (), згідно з описом майна у податкову заставу б/н від 27 вересня 2021 року суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 88.1, 88.2 статті 88 ПК України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

За приписами пункту 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає: 89.1.1. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; 89.1.2. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; 89.1.3. у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Згідно з пунктом 89.2 вказаної статті, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Пунктом 89.3 статті 89 ПК України передбачено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Відповідно до пункту 89.8 статті 89 ПК України контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Згідно приписів пункту 91.3 статті 91 вказаного Кодексу податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Умови припинення податкової застави визначені статтею 93 ПК України.

Так, відповідно до пункту 93.1 вказаної статті майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: 93.1.1. отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку; 93.1.2. визнання податкового боргу безнадійним; 93.1.3. набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; 93.1.4. отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання; 93.1.6. отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу.

За приписами пункту 93.2 статті 93 ПК України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що право податкової застави виникає в силу закону та не потребує письмового оформлення, опис майна проводиться на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг, а акт опису майна лише фіксує певний перелік майна.

Суд звертає увагу на те, що позивачем надано суду лише копію рішення контролюючого органу № б/н про опис майна у податкову заставу від 27 вересня 2021 року, а не акт опису майна у податкову заставу. Відповідно, позивачем не надано доказів того, що податковим органом складено акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, а також не надано доказів внесення до державного реєстру запису щодо обтяжень на майно ТОВ Реал Форест Груп згідно з рішенням № б/н про опис майна у податкову заставу. До того ж, таке рішення прийнято контролюючим органом у зв`язку із несплатою податкового боргу, визначеного контролюючим органом в оскаржуваному рішенні про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року № 000134-09. Разом з цим, оскільки таке рішення є предметом даного спору, тому у відповідності до підпункту 93.1.4 пункту 93.1 статті 93 ПК України отримання платником податків внаслідок проведення процедури судового оскарження вказаного рішення, на підставі якого виник у позивача податковий борг, та у зв`язку із чим контролюючим органом прийнято рішення № б/н про опис майна у податкову заставу від 27 вересня 2021 року, тому прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року № 000134-09 у відповідності до пункту 93.2 статті 93 ПК України є підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів.

Щодо посилань позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.02.2020 у справі № 560/495/19 суд зазначає, що предметом спору у даній справі є саме акт опису майна, а не рішення контролюючого органу про опис майна у податкову заставу.

Отже, оскільки рішення суду у даній справі не набрало законної сили, тому позовна вимога про зобов`язання відповідача виключити з державного реєстру запис щодо встановлення обтяження на майно ТОВ Реал Форест Груп (), згідно з описом майна у податкову заставу б/н від 27 вересня 2021 року, є передчасною, у зв`язку із чим у задоволенні в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Відтак, позов підлягає до часткового задоволення шляхом визнання протиправними та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року №000134-09 та податкової вимоги від 27 вересня 2021 року № 0-0305.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 9770,00 грн. (в частині задоволених позовних вимог), сплаченого згідно з платіжним дорученням №1261 від 12.11.2021.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2021 року №000134-09 та податкову вимогу Головного управління ДПС у Волинській області від 27 вересня 2021 року № 0-0305.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44106679) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Реал Форест Груп (33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Гетьмана Мазепи, будинок 4а/6а, офіс 411, ) судовий збір в розмірі 9770,00 грн. (дев`ять тисяч сімсот сімдесят гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук