Справа № 260/7483/21
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2022 року м. Ужгород№ 260/7483/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Кустрьо В.М.

за участю:

представника позивача Новікова І.С.,

представника відповідача Зоркін Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 20 січня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 25 січня 2022 року.

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якій просить: 1) Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням спеціального стажу за період з 01.01.1992 року по 22 серпня 1998 року, починаючи з 22 липня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 липня 2021 року позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо призначення їй пенсії за вислугу років. За результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років та не враховано до спеціального стажу період роботи з 01 січня 1992 року по 22 серпня 1998 року в КНП «Обласний дитячий туберкульозний санаторій «Човен» на посаді старшої піонервожатої. Таку відмову вважає протиправною, оскільки позивач працювала в період з 03 жовтня 1981 року по 22 серпня 1998 року на посаді старшої піонервожатої та виконувала функціональні обов`язки згідно посадових інструкцій. У Тимчасових типових штатних нормативах загальноосвітніх навчально-виховних закладів, які діяли з 01.09.1996 року, передбачалось введення в школах посади педагога-організатора (або стартового вожатого). Позивач зазначає, що оскільки посадові обов`язки стартового вожатого та педагога-організатора є ідентичними, тому період роботи на посаді старшого піонервожатого повинен бути зарахований до спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви, просила їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не враховано період роботи на посаді старшої піонервожатої в КНП «Обласний дитячий туберкульозний санаторій «Човен» з 01.01.1992 року по 22.08.1998 року, оскільки Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 9098 не передбачено зазначену посаду.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 22 липня 2021 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Як вбачається із протоколу від 29 липня 2021 року № 44 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю права на на пенсію.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 30 вересня 2021 року № 0700-0209-8/37260 час роботи на посаді старшої піонервожатої зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років до 01 січня 1992 року. Також у вказаному листі зазначено, що згідно наданих документів загальний страховий стаж становить 21 рік 6 місяців 4 дні (з урахуванням кратності 36 років 6 місяців 26 днів), із них стаж за вислугу років 18 років 2 місяці 11 днів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (зі змінами від 26 вересня 2002 року) затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно з даним Переліком, правом на призначення пенсії за вислугу років користуються особи, які працювали в загальноосвітніх навчальних закладах, зокрема і на посадах педагогів організаторів.

Так, вказаний Перелік не передбачає посад старшої піонервожатої чи старшої вожатої. Проте, згідно з приміткою 3 до зазначеного Переліку робота на вказаних посадах до 01 січня 1992 року зараховується до стажу для призначення пенсії.

Вищевказане пов`язане з тим, що постановою колегії Мінпраці УРСР від 29 березня 1991 року № 25 «Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати й посадових окладів працівників народної освіти в Українській РСР» замість посади старшого піонервожатого з 01 квітня 1991 року введена посада педагога-організатора.

Відповідно до Методичних рекомендацій із питань порядку формування штатів загальноосвітніх навчально-виховних закладів, наданих Міністерством освіти і науки України від 19 червня 2001 року №1/9-234, посада педагога-організатора ототожнюється з посадою старшого вожатого та вводиться у школах залежно від кількості 1-9 класів, виходячи з відповідних нормативів.

При цьому, в листі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 06 жовтня 2011 року №10/2-724 стверджується про ідентичність посадових обов`язків працівників, які займають посади педагогів-організаторів або старших вожатих, та відповідно про можливість зарахування періоду роботи на посаді старшого вожатого до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

Із огляду на те, що відповідальність за належне і своєчасне оформлення штатних розкладів та вірне внесення в трудові книжки працівників освіти найменування посад покладається на керівників освітніх закладів, несвоєчасне приведення записів у трудовій книжці працівника у відповідність з діючим положенням не може позбавити особу гарантованого Конституцією права на належне пенсійне забезпечення.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки позивача та довідки Обласного дитячого туберкульозного санаторію «Човен» про підтвердження пільгового стажу роботи для призначення пенсії від 22 липня 2021 року позивач з 03 жовтня 1981 року по 21 серпня 1998 року працювала на посаді старшої піонервожатої КНП «Обласний дитячий туберкульозний санаторій «Човен».

У той же час, зміна трудових функцій позивача не відбулася, обсяг виконуваної роботи відповідав обсягу посадових обов`язків педагога-організатора, тому стаж роботи з 01.01.1992 по 22.08.1998 на посаді старшої піонервожатої підлягає зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи позивача на посаді старшої піонервожатої з 01.01.1992 року по 22.08.1998 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, оформлену протоколом від 28 липня 2021 року № 944 та необхідність зарахування до стажу позивача період роботи з 01 січня 1992 року по 22 серпня 1998 року в КНП «Обласний дитячий туберкульозний санаторій «Човен».

Враховуючи те, що судом вирішено зарахувати до стажу роботи позивача період роботи 01 січня 1992 року по 22 серпня 1998 року, то у позивача наявний достатній спеціальний стаж роботи, визначений п. «е » ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для призначення пенсії за вислугу років.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на встановлене судом право позивача на призначення пенсії за вислугу років, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Із заявою про призначення пенсії позивач звернулася 22 липня 2021 року. Таким чином, пенсія позивачу повинна бути призначена з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 22 липня 2021 року.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років та не зарахування до стажу період роботи з 01 січня 1992 року по 22 серпня 1998 року в КНП «Обласний дитячий туберкульозний санаторій «Човен» на посаді старшої піонервожатої. У зв`язку з чим, суд приходить висновку про протиправність відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, та оскільки матеріалами справи підтверджується право позивача на призначення пенсії за вислугу років, то позивачу необхідно призначити пенсію за вислугу років.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908, 00 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу додано до позовної заяви копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 147 від 11 жовтня 2021 року, копію платіжного доручення від 13 жовтня 2021 року.

В той же час, суд констатує, що договір про надання правової допомоги суду не надано.

Оскільки за системним тлумаченням положень ст. 134 КАС України, наявність укладеного між стороною та адвокатом договору про надання правничої допомоги є головною підставою для встановлення наявності досягнутої згоди щодо предмету послуг, їх виду, розміру та порядку оплати за надані послуги, а також враховуючи той факт, що позивачем не надано до матеріалів справи такої угоди, суд не знаходить підстав для відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, оформлену протоколом від 28 липня 2021 року № 44.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 01 січня 1992 року по 22 серпня 1998 року в КНП «Обласний дитячий туберкульозний санаторій «Човен» на посаді старшої піонервожатої та призначити їй пенсію за вислугу років з 22 липня 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) судові витрати у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

У стягненні витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька