Справа № 260/7513/21
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2022 рокум. Ужгород№ 260/7513/21

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) у якому просить: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати мені грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2013-2018 роки, у супереч вимогам Закону України від 20.12.1991 року № 2011 -XII, без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату мені грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2013-2018 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, в розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, з урахуванням раніше виплачених сум..

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу в Збройних силах України з 31.07.1998 року по 09.04.2020 року (довідка про проходження військової служби від 18.05.2020 року №3079), є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 від 30.04.2015 року). Позивач вказує, що відповідач відмовився здійснити перерахунку виплачених ОСОБА_1 вказаних допомог за 2013-2018 роки, з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та з урахуванням раніше виплачених сум, посилаючись на вимоги пунктів 30.3 розділу XXX та 33.3 розділу XXXIII наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260. Виходячи з цього, позивач вважає, що вказані дії відповідача є протиправними, порушують його права та законні інтереси.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. З аналізу положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови № 889, винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплати можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби. Зауважив, що з 01.03.2018 року припинена виплата щомісячної додаткової грошової винагороди та впроваджені нові норми грошового забезпечення.

Позивач до суду подав відповідь на відзив, у якій проти відзиву заперечив, просив суд позов задовольнити повністю

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що, позивач, проходив військову службу у Військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_1 є учасником бойових дій, посвідчення серії НОМЕР_2 від 30.04.2015 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2020 року №91. у зв`язку із звільненням з військової служби, виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знятий з усіх видів забезпечення.

Позивач вказує, що 16.11.2021 року, звернувся до відповідача із письмовим запитом, в якому просив повідомити чи було включено в розрахунок виплачених йому грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі, передбаченому Постановою №889.

З отриманої відповіді від 23.11.2021 року №143/53/2118, з`ясовано, що до складових розрахунку грошового забезпечення, які взяті для нарахування грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги за 2013-2018 роки не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, яка передбачена Постановою №889.

Окрім цього, відповідач відмовився здійснити перерахунку виплачених ОСОБА_1 вказаних допомог за 2013-2018 роки, з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та з урахуванням раніше виплачених сум, посилаючись на вимоги пунктів 30.3 розділу XXX та 33.3 розділу XXXIII наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260.

Не погоджуючись з таким діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 17 абзацом 5 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 9 частин 1, 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пункту 5 підпунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (зазначена постанова діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту- Постанова № 1294) було надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 1 підпунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №704, яка набрала чинності з 01.01.2016, далі - постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям крім тих, що зазначені в підпункті 1 вказаного пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (зазначена Інструкція діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі -Інструкція № 260), яка визначала порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Згідно з пунктом 30.1 розділу XXX Інструкції № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Пункт 30.3 Інструкції № 260 визначає, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до пункту 33.1. розділу XXXIII Інструкції № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пункт 33.3. Інструкції № 260 встановлює, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

З вищевикладених норм права випливає, що у спірний період керівникам державних органів було надано право, а не обов`язок, надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення та у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються такі одноразові додаткові види грошового забезпечення, як щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

При цьому, суд також враховує аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17, викладені у постанові від 06.02.2019 року.

Отже, розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення залежав від наявності асигнувань у Військової частини НОМЕР_1 та не міг перевищувати місячне грошове забезпечення військовослужбовця.

В свою чергу, обмежень щодо мінімального розміру наведених матеріальних допомог постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" не передбачено.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2020 року №91 у зв`язку із звільненням з військової служби, ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знятий з усіх видів забезпечення.

Відповідно до розрахунків про складові грошового забезпечення, які взяті для нарахування грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки ОСОБА_1 не було включено щомісячну додаткову винагороду у розмірі 60 %, яку перебачено постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

Однак, відповідачем додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому Постановою № 889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено грошову допомогу на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки позивачу, не включено.

Судом встановлено, що із змісту листа військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2021 року №143/53/2118, вбачається те, що позивачу у період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 у 2013-2018 роках було нараховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.

Враховуючи вказане, виплативши позивачу грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2013-2017 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, відповідач порушив вимоги належної оплати праці, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.

Що стосується грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, то суд зазначає, що Постанова №889, якою передбачалася виплата щомісячної додаткової грошової винагороди, втратила чинність з 01.03.2018 у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.

Таким чином, оскільки спірні допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань були виплачені позивачу в період, коли виплата щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, вже не здійснювалась, у зв`язку із скасуванням вказаної постанови, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

За правилами встановленими статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак суд враховує, що в даній справі обов`язок доказування правомірності своїх дій та прийнятого рішення покладено на відповідача.

Відтак, позовні вимоги відповідають вимогам законодавства та встановленим судом обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами та, за наведених обставин, позов слід задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 пункту 13 Закону України "Про судовий збір", то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 78, 139, 243, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2013-2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету міністрів України від 22.09.2010 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2013-2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету міністрів України від 22.09.2010 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій", з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяЮ.Ю.Дору