Справа № 300/5917/21
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2022 р. справа № 300/5917/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитюка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання - Борисевич Т.І.,
представника позивача - Бакуна А.Ю.,
представника третьої особи Кабінету Міністрів України - Заника М.Ф.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом: Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Кабінет Міністрів України, Національна академія аграрних наук України
до відповідача: Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (надалі також позивач, Прикарпатська ДСДС), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Кабінет Міністрів України, Національна академія аграрних наук України, 07.10.2021 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся з клопотанням від 05.04.2021 №01/8-67 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про надання дозволу на проведення інвентаризації державних земель орієнтовною площею 835,23 га відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії І-ІФ №000256. Наказом Відповідача від 13.04.2021 №54-ІЗ відмовлено у проведенні державної інвентаризації земель відповідно до обґрунтування згідно з додатком. Вважає, що наказ Відповідача від 13.04.2021 №54-ІЗ прийнято з порушенням чинного законодавства, а тому підлягає визнанню протиправним і скасуванню.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (т.1, а.с. 155-156).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 28.10.2021, відповідно до якого представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив (а.с.170-174). В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що на адресу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області надійшло клопотання позивача від 05.04.2021 щодо надання дозволу на проведення інвентаризації державних земель, орієнтовною площею 835,23 га, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії I-ІФ №000256 та розташовані на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району. До клопотання долучено копію Статуту, копію рішення Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 у справах №352/5, копію Державного акту. За результатами розгляду даного клопотання встановлено, що позивач просить надати дозвіл на проведення державної інвентаризації державних земель Національної академії аграрних наук України з відновленням меж земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні структурного підрозділу НААН позивача. Із тексту клопотання вбачається, що землі перебувають на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області і закріплені за науковою установою відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії I-ІФ №000256. Зазначив, що в Державному акті не зазначено площу земельної ділянки. Зауважив, що згідно із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.02.2021 припинено діяльність Підпечерівської сільської ради Тисменицького району як юридичної особи. З посиланням на статті Земельного кодексу України та Закон України "Про землеустрій", а також з аналізу клопотання та доданих до нього додатків не вбачалося можливості встановлення об`єкту землеустрою, вихідних даних для проведення інвентаризації земель. Враховуючи відсутність правових підстав для надання дозволу на проведення державної інвентаризації державних земель, що перебувають на території Підпечерівської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, відповідачем законно та обґрунтовано винесено наказ від 13.04.2021 №54-ІЗ "Про відмову у проведенні інвентаризації державних земель". Просив у задоволенні позову відмовити.
На адресу суду, 24.11.2021 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національної академії аграрних наук України надійшли письмові пояснення, у яких представник третьої особи зокрема зазначає, що статусу юридичної особи дослідне господарство «Перемога» отримало лише з 2003 року, а до цього часу за Інститутом хрестоцвітих культур УААН рішення арбітражного суду Івано-Франківської області закріплено землі на території Підпечерівської сільської ради за зобов`язано видати Державний акт на право постійного користування землею. Усі державні сільськогосподарські науково-дослідні землі закріплено за Українською академією аграрних наук Постановою Президії Верховної Ради УРСР у 1991 році. Наказом №103 від 1992 року Українською академією аграрних наук закріплено землі за Інститутом хрестоцвітих культур з дослідним господарством, що підтверджує юридичну приналежність основного підприємства до права постійного користування землями (т.2, а.с. 4-200).
10.12.2021 Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду (т.2, а.с. 212-213).
На адресу суду, 04.01.2022 від позивача надійшли письмові пояснення, у яких позивач спростовує аргументи викладені відповідачем у відзиві на позов та поясненнях, просить позовні вимоги задовольнити (т.2, а.с. 4-200).
14.01.2022 до суду від Івано-Франківської міської ради надійшло клопотання про залучення її як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Ухвалою суду від 21.01.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника Івано-Франківської міської ради про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Івано-Франківську міську раду.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та поясненнях. Просив позов задовольнити повністю.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Кабінету Міністрів України у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національної академії аграрних наук України у судове засідання не прибув, хоча третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національна академія аграрних наук України належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за відсутності третьої особи на адресу суду не надходило.
Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області у судове засідання не з`явився, однак на адресу суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (т.2, а.с.208).
Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Кабінету Міністрів України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, відзив на позовну заяву та пояснення, судом встановлено таке.
У відповідності з дозволом Ради Міністрів СРСР від 11.02.1983, Постановою Ради Міністрів Української РСР від 10.03.1983 №112 створено Івано-Франківську науково-дослідну станцію хрестоцвітих культур Міністерства сільського господарства УРСР на базі відділу селекції, насінництва і технологій вирощування ріпака Науково-дослідного інституту сільського господарства Нечерноземної зони Української РСР і радгоспу «Перемога» Міністерства плодоовочевих господарств УРСР. Наказом Міністерства сільського господарства УРСР від 23.03.1983 №76 організовано Івано-Франківську науково-дослідну станцію хрестоцвітих культур, прийнято землі радгоспу «Перемога» і створено дослідне господарство «Перемога», підпорядковане дослідній станції.
Згідно наказу Української академії аграрних наук від 21.02.2003 №18, у відповідності з наказом УААН від 29.11.2002 №95 «Про зміни в організації наукової та виробничої діяльності в системі УААН», затверджено назву дослідного господарства, що входило до складу Івано-Франківського інституту АПВ УААН, надавши йому (дослідному господарству) статус юридичної особи та назву: «Державне дослідне господарство «Перемога» Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва УААН, підпорядкувавши його безпосередньо інституту.
Таким чином, від моменту створення у 1983 році Івано-Франківської науково-дослідної станції хрестоцвітих культур і до 2004 року дослідне господарство «Перемога» входило в склад станції без права юридичної особи як структурний підрозділ.
Українській академії аграрних наук відповідно до Указу Президента України від 06.01.2010 №8/2010 Українській академії аграрних наук надано статус національної та встановлено нову назву Національна академія аграрних наук. Відповідно до наказу Національної академії аграрних наук від 25.01.2012 №10 здійснено перейменування Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України у Прикарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію, передавши її разом з мережею підприємств у безпосереднє підпорядкування Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України. Прикарпатська ДСДС є правонаступником прав та обов`язків Івано-Франківського інституту АПВ. Цим же наказом затверджено найменування: Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станцію Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України. Наказом НААН від 25.01.2012 №10 підпорядковано Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції ІСГ КР НААН дослідні станції із збереження юридичної особи та встановивши нові їх назви, в т.ч.: Державне підприємство «Дослідне господарство «Перемога» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.
Отже, Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН є правонаступником таких установ: - Івано-Франківської науково-дослідної станції хрестоцвітих культур Міністерства сільського господарства Української РСР; - Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук; - Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук. Отже Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН є правонаступником всіх наукових та дослідних установ, включаючи радгоспи та колгоспи що пройшли свою реорганізацію у ці науково-дослідні установи, за весь період діяльності на території Івано-Франківської області.
Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області з клопотанням від 05.04.2021 №01/8-67 про надання дозволу на проведення інвентаризації державних земель орієнтовною площею 835,23 га відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії І-ІФ №000256.
Наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 13.04.2021 №54-ІЗ відмовлено у проведенні державної інвентаризації земель відповідно до обґрунтування згідно з додатком (т.1, а.с.151).
Вважаючи наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 13.04.2021 №54-ІЗ незаконним, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
У відповідності до Земельного кодексу Української РСР 1970 року та розробленого Проекту внутрігосподарського землеустрою дослідного господарства «Перемога» Івано-Франківської науково-дослідної станції хрестоцвітих культур, рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 21.01.1986 №26 при затвердженні Проекту підтверджено право постійного користування 5384,8 га державних земель за науково-дослідною установою.
Постановою Президії Верховної Ради Української РСР від 29.07.1991 №1370-ХІІ закріплено за українською академією аграрних наук всі землі, що знаходяться у розпорядженні її установ.
Спірні земельні ділянки є особливо цінними і підлягають вилучення у її користувачів виключно за погодженням Президії Національної академії аграрних наук, за погодженням Кабінету Міністрів України та Верховної Ради України у відповідності до статей 149, 150 Земельного кодексу України (у редакції на момент винесення спірно наказу Відповідача).
У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 12.12.2018 у справі №372/5635/13-ц, зазначається:
Згідно частини першої статті 116 Земельного Кодексу України (надалі також ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Згідно із частиною 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.
У пункті 6 розділу «Перехідні положення» ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
Проте обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у пункті 6 розділу «Перехідні положення» ЗК України, визнаний неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005. Зазначено, що ЗК УРСР 1970 року встановлював безстрокове і тимчасове користування землею. Поняття користування землею у ЗК УРСР 1990 року поряд з постійним передбачало тимчасове користування.
ЗК України визначив право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, проте не надав визначення праву тимчасового користування, яке продовжує існувати на підставі рішень, прийнятих у відповідності до вимог чинного на той час законодавства.
Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний ЗК України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки. Крім того, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визнаються державою.
Згідно з пунктом 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними в установленому порядку прав власності на землю або землекористування.
Аналогічне положення міститься в пунктах 1 і 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.
Прийнятими у подальшому Земельними кодексами (1970 року, 1990 року) було встановлено, що право власності та право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі документа (державного акту), що посвічує відповідне право. З урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як ЗК УРСР 1970 року, так і ЗК УРСР 1990 року серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали неоформлення або непереоформлення раніше наданих прав.
Верховний Суд прийшов до висновку, що право користування земельною ділянкою, що виникло до прийняття ЗК УРСР 1970 року та ЗК УРСР 1990 року, зберігається за землекористувачем до його належного переоформлення.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №823/1984/16 зроблено висновок, що відсутність у землекористувача акта про право постійного користування земельною ділянкою не є достатньою підставою для позбавлення їх права землекористування. Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта.
Суб`єктами права власності на землю, згідно зі статті 80 Земельного кодексу України, є громадяни та юридичні особи на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.
Відповідно до ч.ч.1 ст.116 ЗК України, набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності відбувається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Підставами виникнення, зміни та припинення земельних відносин є юридичні факти, юридично значимі обставини, які поділяються відповідно на правовстановлюючі, правозмінюючі та правоприпиняючі. До таких обставин відносяться: договори та інші угоди, передбачені законом, а також не передбачені законом але такі, що не суперечать йому; акти державних органів та органів місцевого самоврядування, які передбачені законом як підстави виникнення земельних прав та обов`язків; судові рішення, які встановлюють земельні права та обов`язки; набуття земельних прав та обов`язків на підставах, які дозволені законом; заподіяння шкоди; інші дії фізичних та юридичних осіб; події, з якими закон або інший правовий акт пов`язує виникнення, зміну і припинення земельних відносин. Зазначене кореспондується зі статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.
Згідно статті 4 зазначеного Закону суб`єктами землеустрою є органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування; юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій; землевласники та землекористувачі.
Частиною першою статті 26 цього ж Закону визначено, що замовником документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.
Статтею 35 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України.
Інвентаризація масиву земель сільськогосподарського призначення проводиться з такими особливостями:
підставою для проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення є:
для земель державної власності - рішення органу виконавчої влади, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою;
в інших випадках - рішення сільської, селищної, міської ради, на території якої знаходиться масив.
Пунктом другим Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок.
З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що уповноваженими суб`єктами на замовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності, а також внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок державної власності є орган виконавчої влади, уповноважений розпоряджатись земельними ділянками або землекористувач.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини 4 статті 173 Земельного кодексу України, землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади.
Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Згідно з ч. 2 статті 117 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність віднесено земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Наведена норма узгоджується з пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.09.2012 №5245-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», за змістом якого з дня набрання чинності цим Законом у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу (частина третя статті 149 ЗК України).

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті (частина п`ята статті 149 ЗК України).

Відповідно до пункту «в» частини першої статті 150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться землі, надані в постійне користування НВАО «Масандра» та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів.

За змістом статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України. Відчуження нерухомого майна Національної академії наук України та національних галузевих академій наук і організацій, що віднесені до їх відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз законодавства щодо створення та діяльності Української академії аграрних наук, а згодом Національної академії аграрних наук України, свідчить про те, що створені за весь період з моменту утворення Української РСР і за наслідками проголошення Державного суверенітету України науково-дослідні установи і господарства мали в постійному користуванні державні сільськогосподарські землі. Закріплення у 1991 році за Української академією аграрних наук всіх земель її установ і організацій юридично визначило орган, який наділений державою правом відмови від цих земель.

Проте, статус постійного користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної форми власності жодне із підприємств Національної академії аграрних наук не втратило.

Ані Земельний кодекс УРСР 1922р., ані Земельний кодекс УРСР 1970р., ані Земельний кодекс України 1990р., ані чинний Земельний кодекс України (ст. 141 цього Кодексу) серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, яке виникло до набрання законної сили відповідними кодексами, не передбачали і не передбачають такої підстави, як неоформлення або непереоформлення раніше наданих прав, відсутність проведеної державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. №5-рп/2005 у справі №1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) викладено висновок, що юридичні особи з підстави непереоформлення права постійного землекористування на право власності або право користування землею не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою.

Так, згідно з ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обґрунтовуючи своє рішення Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області послалося в наказі на додаток від 13.04.2021 №54-ІЗ "Обґрунтування відмови у проведенні державної інвентаризації земель, які розташовані на території Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області". Обґрунтовуючи відмову Відповідач фактично послався на дві підстави: перша у Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області відсутня інформація про реєстрацію у Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею Державного акта на право постійного користування землею серії І-ІФ №000256; друга відсутні вихідні дані для проведення інвентаризації державних земель.

Щодо першої підстави для відмови, то суд зазначає, що право постійного користування землею у позивача виникло ще з 1983 року, підтверджено рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів від 21 січня 1986 року, затверджено право на землю за структурними підрозділами Української академії аграрних наук Постановою Президії Верховної Ради Української РСР 29 липня 1991 року, закріплено рішеннями Української академії аграрних наук; визнано рішенням Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 1994 року.

Таким чином, право постійного користування державними землями виникло у позивача на підставі повноважних рішень відповідних органів, які наділені повноваженнями для прийняття таких рішень.

Щодо другої підстави для відмови, то суд зазначає, що розроблявся Технічний звіт та Проект внутрігосподарського землеустрою для дослідного господарства, Проект переносу в натуру, а тому графічні та розрахункові матеріали наявні; розроблявся Технічний звіт по зніманню меж масивів земель, в т. ч. по Підпечерівській сільській раді, для виготовлення Державного акту на право постійного користування землею; у 2013 році розроблялась Технічна документація із землеустрою щодо проведення робіт з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту с. Підпечери Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, де було проінвентаризовано двадцять одна земельна ділянка державної форми власності.

Крім того суд зазначає, що рішеннями Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 у справі №0940/1533/18, від 24.10.2018 у справі №0940/1531/18, від 31.10.2018 у справі №0940/1535/18, які набрали законної сили на підставі постанов Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019, від 19.02.2019 та від 03.04.2019, зокрема встановлено, що на підставі рішення Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 року по справі № 352/5 Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ІФ № 000256 на території земель зокрема, Підпечерівської сільської ради для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду та ведення сільського господарства.

Згідно пункту 4 Статуту третьої особи, затвердженого Президентом Національної академії аграрних наук України 15.02.2018 року, правонаступником Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук є Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.

Зокрема, правонаступником Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук згідно наказу Української академії аграрних наук № 29 від 25.02.1999 року був Івано-Франківський інститут агропромислового виробництва Української академії аграрних наук. На підставі Постанови Президії Національної академії аграрних наук від 18.05.2011 року "Про оптимізацію мережі наукових установ Національної академії аграрних наук України" та наказу № 10 від 25.01.2012 року "Про перейменування Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва НААН" була створена Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.

Таким чином, Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України користується земельною ділянкою на території земель Підпечерівської сільської ради на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ІФ № 000256, що виданий на виконання рішення Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 по справі № 352/5.

Отже, спірний наказ №54-ІЗ від 13.04.2021 Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області "Про відмову у проведенні інвентаризації державних земель" з підстав зазначених у додатку до наказу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн. У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а саме у сумі 2270,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (, вул. Степана Бандери, 21 А, м. Івано-Франківськ, 76014), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Кабінет Міністрів України (вул. М. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01001), Національна академія аграрних наук України (, вул. Омел`яновича-Павленко, 9, м. Київ, 02010) до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (, вул. Академіка Сахарова 34, м. Івано-Франківськ, 76004) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 13.04.2021 №54-ІЗ "Про відмову у проведенні інвентаризації державних земель"

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повторно розглянути клопотання Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук про надання дозволу на проведення державної інвентаризації державних земель Національної академії аграрних наук України, що перебувають у постійному користуванні структурного підрозділу НААН - Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України орієнтовною площею 835,23 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії I-ІФ №000256, що розташовані на території Івано-Франківської міської ради (бувша територія Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (, вул. Академіка Сахарова 34, м. Івано-Франківськ, 76004) на користь Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (, вул. Степана Бандери, 21 А, м. Івано-Франківськ, 76014) сплачений судовий збір в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Микитюк Р.В.

Рішення складене в повному обсязі 31 січня 2022 р.