Справа № 420/7883/21
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 420/7883/21

адміністративне провадження № К/990/3507/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у справі за позовом Управління дорожнього господарства Одеської міської ради до Південного офісу Держаудитслужби, третя особа - Приватне акціонерне товариство "Ремонтно-будівельна дільниця "Одесголовпостач", про визнання протиправним та скасування висновку,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року Управління дорожнього господарства Одеської міської ради звернулося до суду з позовом до Південного офісу Держаудитслужби, третя особа - Приватне акціонерне товариство "Ремонтно-будівельна дільниця "Одесголовпостач", у якому просило визнати протиправним та скасувати висновок Південного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу закупівлі від 28 квітня 2021 року №UA-2021-03-29-001102-a.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2021, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано висновок Південного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу закупівлі від 28 квітня 2021 року №UA-2021-03-29-001102-a.

21 січня 2022 року відповідач засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року. Скаржник просить повністю скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставами касаційного оскарження скаржником зазначено пункти 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зазначаючи пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник вказує, що є необхідність відступити від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладений у постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 у справі №640/467/19.

Скаржник зазначив, що висновки не є релевантними, з огляду на відмінність фактичних обставин цієї справи та справи №640/467/19. Так, предметом перегляду у справі №640/467/19 є правомірність висновку про результати моніторингу закупівлі, у якому зазначалось про необхідність "усунути порушення законодавства у сфері публічних закупівель", та відповідачем не конкретизувалось яких саме заходів має вжити позивач, не визначено способу усунення виявлених під час моніторингу порушень. Водночас, на переконання Південного офісу Держаудитслужби, у межах цієї справи вказано конкретний спосіб усунення недоліків, виявлених при проведенні процедури закупівлі.

У касаційній скарзі відсутні доводи на спростування мотивів, з яких виходив суд апеляційної інстанції, а інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів та незгоди з висновком судів попередніх інстанції. Заявник лише наводить низку нормативно-правових актів Закону України "Про публічні закупівлі" без належної аргументації щодо їхнього неправильного застосування судом апеляційної інстанції у цій справі у системному зв`язку з обґрунтуванням доводів відступу від правового висновку, викладеного у зазначеній постанові Верховного Суду.

Відповідачем у касаційній скарзі також зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

На обґрунтування зазначеної підстави оскарження судових рішень, відповідач зазначає що судами неправильно застосовані норми матеріального права, а саме норми пункту 22 частини першої статті 1, абзацу сьомого пункту 11 частини першої статті 9 Закону України " Про публічні закупівлі" від 25 грудня 2015 року № 922-VIII, та пункт 3 розділу 2 Порядку визначення предмету закупівлі, затверджений наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 15.04.2020 року № 708, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 червня 2020 року за №500/34783. Скаржник зазначив, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування вищезазначених норм Закону України " Про публічні закупівлі"

Водночас суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Суд зазначає, що у пункті 22 частини першої статті 1 Закону України " Про публічні закупівлі" надано визначенню поняттю "предмет закупівлі", абзац сьомий пункт 11 частини першої статті 9 Закону України " Про публічні закупівлі" встановлює основні функції Уповноваженого органу, пунктом 3 розділу 2 Порядку визначення предмету закупівлі, затверджений наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 15.04.2020 року, яким передбачено, що під час здійснення закупівлі послуг з поточного ремонту предмет закупівлі визначається за кожним окремим будинком, будівлею, спорудою, лінійним об`єктом інженерно-транспортної інфраструктури згідно з термінологією державних будівельних норм ДБН А.2.2-3:2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво".

Скаржником процитовано пункт 22 частини першої статті 1, абзац сьомий пункт 11 частини першої статті 9 Закону України " Про публічні закупівлі". Також відповідачем констатовано про неправильне застосування вказаних статей судами попередніх інстанцій, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною ним підставою касаційного оскарження судових рішень, яка передбачена пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідач у касаційній скарзі зазначає і про те, що дана справа має для нього виняткове значення.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, для відкриття касаційного провадження, оскільки суд першої інстанції розглянув справу у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження, а не за правилами спрощеного позовного провадження.

Зміст касаційної скарги свідчить про те, що її аргументи зводяться до тлумачення норм матеріального та процесуального права, що виключає можливість перегляду оскаржуваних судових рішень з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, пославшись у касаційній скарзі на положення пунктів 2 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України, а тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у справі за позовом Управління дорожнього господарства Одеської міської ради до Південного офісу Держаудитслужби, третя особа - Приватне акціонерне товариство "Ремонтно-будівельна дільниця "Одесголовпостач", про визнання протиправним та скасування висновку повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур