Справа № 140/12898/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/12898/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач, пенсійний орган) про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні стажу набутого на території Республіки Казахстан; зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 27 липня 1986 року по 01 лютого 1999 року у Карагандинському міськпобуткомбінаті та з 03 квітня 1999 року по 15 червня 2012 року у приватній перукарні «Ніна»; зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06 листопада 2020 року (з дати звернення).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 06 листопада 2020 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В лютому 2021 року позивач звернулася із повторною заявою до пенсійного органу про зарахування періоду роботи з 03 квітня 1999 року до 15 червня 2012 року до страхового стажу із долученими документами про підтвердження трудової діяльності, виданими AT «Єдиним накопичувальним пенсійним фондом» Республіки Казахстан, однак 23 лютого 2021 року відповідач відмовив у зарахуванні вказаного періоду роботи на території Республіки Казахстан до страхового стажу у зв`язку із не підтвердження сплату страхових внесків.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року у справі №140/2902/21 було частково задоволено позовні вимоги позивача, зокрема визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяв про призначення пенсії відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком та прийняти рішення відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На виконання вищевказаного рішення суду ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно частини п`ятої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та повторно прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії з тих підстав, що страховий стаж позивача становить лише 22 роки 11 місяців 07 днів (при необхідному для призначення пенсії не менше 27 років). При цьому відповідач зазначив, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами наданої трудової книжки серії НОМЕР_1 з 18 січня 1982 року по 10 вересня 1982 року, оскільки відсутня дата наказу при звільненні. Період роботи в Республіці Казахстан з 03 квітня 1999 року по 31 грудня 2003 року неможливо зарахувати, бо відсутня печатка на звільненні, а період з 01січня 2004 року - відсутня інформація про сплату страхових внесків до відповідних фондів держави, на території якої проводилась діяльність.

Позивач повідомляє, що звернулася за призначенням пенсії у віці 59 років 8 місяців та відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що її страховий стаж становить понад 33 роки (при необхідних 27 роках загального страхового стажу).

Так, в період з 27 липня 1986 року по 01 лютого 1999 року вона працювала у Карагандинському міськпобуткомбінаті (Республіка Казахстан) на посаді перукаря широкого профілю, що в загальному підсумку становить 12 р 06 м 04 дні. Для підтвердження розміру отримуваної заробітної плати, було зроблено ряд інформаційних запитів до архівів Республіки Казахстан. Листом від 21 грудня 2020 року №05-20-08/л-25 Центральний державний архів повідомив, що в даному архів зберігаються лише документи вищих, центральних органів Республіки Казахстан, а також організацій республіканського рівня. Звернення позивача за територіальною належністю було перенаправлене для розгляду до Державного архіву Карагандинської області.

Проте, листом від 13 січня 2021 року №Ж-98юл Державний архів Карагандинської області повідомив, що документи щодо Карагандинського побуткомбінату на зберігання не надходили, в той же час, звернення позивача направили до КГУ «Державного архіву міста Караганда»

Листом від 24 лютого 2021 року №Л-1857-ФЛ Комунальним державним закладом «Державним архівом міста Караганди» надано підтвердження, що позивач дійсно в даний період працювала в Карагандинському міськпобуткомбінаті, в подальшому було перейменовано Орендна фірма «Сулуке» Карагандинського облпобутоб`єднання, Товариство з обмеженою відповідальністю «БОН ЛТД». Також даним архівом надано інформацію про нараховану та виплачену заробітну плату в 1986-1999 роки.

Згодом в період з 03 квітня 1999 року по 15 червня 2012 року позивач працювала на посаді майстра-універсала в приватній перукарні «Ніна». Листом від 24 грудня 2020 року №22-02-41/6393 рахунку Акціонерним товариством «Єдиний накопичувальний пенсійний фонд» було надано виписку індивідуального пенсійного розрахунку ОСОБА_1 за період з 1999 року по 2012 року, а також копію пенсійного договору про пенсійне забезпечення за рахунок обов`язкових пенсійних внесків від 10 листопада 1999 року №0803/48854 та із даних документів убачається, що за цей період всі обов`язкові платежі до пенсійного фонду були сплачені.

З наведених підстав ОСОБА_1 уважає відмову пенсійного органу безпідставною та незаконною, з огляду на що просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву від 13 грудня 2021 року №0300-0802-5/51989 відповідач позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що 25 січня 2021 року позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про врахування документів щодо підтвердження трудового стажу за період роботи з 21 червня 1999 року по 20 червня 2012 року в Республіці Казахстан та із вимогою про призначення пенсії за віком з 05 листопада 2020 року.

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 23 лютого 2021 року №1422-520/Л-02/8-0300/21 відмовив в зарахуванні вказаного періоду роботи, оскільки в ході розгляду звернення встановлено, що надані позивачем документи містять інформацію щодо укладення договору про пенсійне забезпечення за рахунок обов`язкових внесків та виписки з індивідуального пенсійного рахунка AT «Єдиний накопичувальний пенсійний фонд» (накопичувальна пенсійна система), що не є підставою для зарахування періоду до страхового стажу.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року у справі №140/2902/21 Головним ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до частини п`ятої статті 45 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про що повідомлено позивача листом від 05 жовтня 2021 року №0300-0303-8/39955.

Зокрема, позивачу повідомлено, що статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12. серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 22 роки 11 місяців 7 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами наданої трудової книжки серії НОМЕР_1 з 18 січня 1982 року по 10 вересня 1982 року (відсутня дата наказу на звільненні) та з 03 квітня 1999 року по 31 грудня 2003 року (відсутня печатка на звільненні).

Також до страхового стажу позивача не зараховано період з 01 січня 2004 року, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до відповідних фондів держави, на території якої проводилася трудова діяльність.

Враховуючи зазначене, підстави для призначення пенсії згідно заяви позивача від 05 листопада відсутні.

У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу прийнято рішення від 13 вересня 2021 року №45 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з невиконанням однієї із умов призначення пенсії, передбаченої статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме наявності у 2020 році не менше 27 років страхового стажу.

З наведених підстав ГУ ПФУ у Волинській області просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 49-52).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 КАС України (арк. спр. 27).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року вирішено судовий розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у межах строку розгляду справи, передбаченого частиною першою статті 258 КАС України (арк. спр. 46).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою від 05 листопада 2020 року про призначення пенсії за віком (арк. спр. 53).

Як вбачається з розписки-повідомлення, відповідач повідомив позивача, що для призначення пенсії за віком, необхідно у строк до 05 лютого 2021 року подати документи про стаж, що визначені Порядком №637, зокрема за періоди з 18 січня 1982 року по 10 вересня 1982 року; з 21 липня 1986 року по 01 лютого 1999 року; з 03 квітня 1999 року по 15 червня 2012 року (арк. спр. 54-55).

ОСОБА_1 25 лютого 2021 повторно звернулась із заявою до ГУ ПФУ у Волинській області про зарахування періоду роботи з 21 червня 1999 року по 20 червня 2012 року до страхового стажу та призначення пенсії за віком з 05 листопада 2020 року. До заяви позивач долучила документи, які надійшли від AT «Єдиний накопичувальний пенсійний фонд» Республіки Казахстан, а саме: лист №22-04-41/6393 від 22 грудня 2020 року ; копію договору про пенсійне забезпечення за рахунок обов`язкових пенсійних внесків №0803/48854 від 10 листопада 1999 року; виписку про сплату обов`язкових пенсійних внесків за період з 21 червня 1999 року по 20 червня 2012 року.

Відповідач листом від 23 лютого 2021 року відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на території Республіки Казахстан з 03 квітня 1999 року по 15 червня 2012 року оскільки зарахування до страхового стажу з 01 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць, на території яких провадилася трудова діяльність.

В ході розгляду звернення встановлено, що надані позивачем документи містять інформацію щодо укладення договору про пенсійне забезпечення за рахунок обов`язкових внесків та виписки з індивідуального пенсійного рахунка AT «Єдиний накопичувальний пенсійний фонд» (накопичувальна пенсійна система), що не є підставою для зарахування періоду до страхового стажу. У листі відповідач також вказав, що спеціалістами відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Волинській області проведено запит 07 квітня 2020 року до АТ «Державний фонд соціального страхування республіки Казахстан для підтвердження згаданого періоду. По надходженню запитуваної інформації буде повторно вивчено питання права на призначення пенсії за віком, про що позивача проінформують додатково (арк. спр. 7).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року у справі № 140/2902/21 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяв позивача про призначення пенсії відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування=»; зобов`язано відповідача повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (арк. спр. 49-53).

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 13 вересня 2021 року №45 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком (арк. спр. 74).

ОСОБА_1 не погоджуючись із такою бездіяльністю пенсійного органу щодо незарахування вказаного періоду до її страхового стажу та не призначенням пенсії за віком, звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон №1058-IV, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України (стаття 81 Закону №1788-ХІІ).

Відповідно до частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як установлено судом, рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 13 вересня 2021 року №45 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу, оскільки до такого стажу не зараховано період роботи з 27 липня 1986 року по 01 лютого 1999 року у Карагандинському міськпобуткомбінаті та з 03 квітня 1999 року по 15 червня 2012 року у приватній перукарні «Ніна».

Суд констатує, що згідно вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до вимог пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку №637 обумовлено, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Суд встановив, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 27 липня 1986 року по 01 лютого 1999 року працювала у Карагандинському міськпобуткомбінаті (Республіка Казахстан) на посаді перукаря широкого профілю; у період з 03 квітня 1999 року по 15 червня 2012 року позивач працювала на посаді майстра-універсала у приватній перукарні «Ніна».

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.27 даної Інструкції передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до пункт 4.1 цієї ж Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

За змістом абзацу першого частини другої статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

На думку суду, відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала позивач у той чи інший період її роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказані висновки суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17, від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року справі №127/9055/17.

З листа відповідача від 23.02.2021 слідує, що спеціалістами відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Волинській області проведено запит 07 квітня 2020 року до АТ «Державний фонд соціального страхування республіки Казахстан для підтвердження періоду роботи на території Республіки Казахстан з 03 квітня 1999 року по 15 червня 2012 року.

Частиною четвертою статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Відповідно до статті 1 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" від 13.03.1992, укладеною і Україною і Республікою Казахстан, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди передбачено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами (стаття 8 Угоди).

Згідно зі статтею 10 Угоди держави - учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання інформувати одна одну про діюче в їхніх державах пенсійне законодавство, наступні його зміни, а також вживати необхідних заходів щодо встановлення обставин, які мають вирішальне значення для визначення права на пенсію та її розміру.

Крім того, з 21 червня 1995 року набула чинності угода між Міністерством соціального захисту населення України та Міністерством соціального захисту населення Республіки Казахстан про співпрацю в галузі пенсійного забезпечення, яка поширюється на всі види державного пенсійного забезпечення громадян, що встановлені або будуть встановлені законодавством кожної з держав.

Згідно з статтею 4 Угоди від 21 вересня 1995 року пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Казахстан та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до законодавства тієї держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до статті 6, 7 Угоди від 21 вересня 1995 року призначення пенсії проводиться за поданням потрібних документів, які підтверджують право на неї згідно з законодавством держави проживання. Документи, видані у встановленому порядку на території держав-учасниць цієї Угоди, приймаються без легалізації. При здійсненні пенсійного забезпечення компетентні органи держав-учасниць цієї Угоди співпрацюють один з одним безпосередньо. Питання, не вирішені компетентними органами, розглядаються договірними Сторонами шляхом переговорів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Казахстан та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до законодавства тієї держави, на території якої вони проживають. Разом з тим, для встановлення права на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

При цьому, органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.

Суд також враховує, що для підтвердження розміру отримуваної заробітної плати, було зроблено ряд інформаційних запитів до архівів Республіки Казахстан. Листом від 21 грудня 2020 року №05-20-08/л-25 Центральний державний архів повідомив, що в даному архів зберігаються лише документи вищих, центральних органів Республіки Казахстан, а також організацій республіканського рівня. Звернення позивача за територіальною належністю було перенаправлене для розгляду до Державного архіву Карагандинської області.

Проте, листом від 13 січня 2021 року №Ж-98юл Державний архів Карагандинської області повідомив, що документи щодо Карагандинського побуткомбінату на зберігання не надходили, в той же час, звернення позивача направили до КГУ «Державного архіву міста Караганда»

Листом від 24 лютого 2021 року №Л-1857-ФЛ Комунальним державним закладом «Державним архівом міста Караганди» надано підтвердження, що позивач дійсно в даний період працювала в Карагандинському міськпобуткомбінаті, в подальшому було перейменовано Орендна фірма «Сулуке» Карагандинського облпобутоб`єднання, Товариство з обмеженою відповідальністю «БОН ЛТД» Також даним архівом надано інформацію про нараховану та виплачену заробітну плату в 1986-1999 роки.

На думку суду, відсутність документів про стаж позивача в архівній установі в наслідок не передання зазначених документів до нього підприємством не свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог законодавства, яке регламентує підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваної в даній справі бездіяльності щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 27 липня 1986 року по 01 лютого 1999 року у Карагандинському міськпобуткомбінаті та з 03 квітня 1999 року по 15 червня 2012 року у приватній перукарні «Ніна».

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи приписи пункту 1 статті 45 Закону №1058-IV, факт звернення позивача із заявою про призначення пенсії 06 листопада 2020 року, суд уважає, що з метою належного захисту порушених прав, пенсійний орган належить зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію В.О. за віком з 06 листопада 2020 року, тобто з дня звернення із відповідною заявою про призначення пенсії.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом прийняття судом про визнання протиправним та скасування рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 13 вересня 2021 року №45 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язати відповідача призначити позивачу з 06 листопада 2020 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 27 липня 1986 року по 01 лютого 1999 року у Карагандинському міськпобуткомбінаті та з 03 квітня 1999 року по 15 червня 2012 року у приватній перукарні «Ніна».

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок), який сплачений відповідно до квитанції від 01 листопада 2021 року № (арк. спр. 5) та зарахований до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджується відповідною випискою (арк. спр. 42).

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 13 вересня 2021 року №45 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 з 06 листопада 2020 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період роботи з 27 липня 1986 року по 01 лютого 1999 року у Карагандинському міськпобуткомбінаті та з 03 квітня 1999 року по 15 червня 2012 року у приватній перукарні «Ніна».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2022 року.