Справа № 140/10964/21
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/10964/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРБА-ВВ» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРБА-ВВ» (далі ТзОВ «ВЕРБА-ВВ», позивач, товариство) звернулося з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.07.2021 № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом проведено перевірку позивача за результатами якого 17.06.2021 складено акт №5153/07-11/39231747 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ВЕРБА-ВВ», щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2021 від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету. Актом перевірки встановлено завищення позивачем податкового кредиту на 224 200 грн. внаслідок порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10, ст.201 Податкового кодексу України; порушення п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, оскільки позивачем завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 80 294 грн.; а також порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10, ст.201 Податкового кодексу України внаслідок чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 143 906 грн. За результатами даного порушення контролюючим органом прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 12.07.2021 № та №.

Представник позивача вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, оскільки податковим органом невірно встановлені обставини та порушено вимоги Податкового кодексу України. На думку податкового органу причиною виникнення завищення бюджетного відшкодування з ПДВ є нереальність господарських операцій з контрагентом, а саме - ФОП ОСОБА_1 у операціях з суборенди нерухомого майна та пакування готової продукції.

В спростування таких висновків контролюючого органу представник позивача вказує на те, що відсутність у вказаних контрагентах позивача матеріальних чи трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої вигоди, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аустафінгу (оренда персоналу), а основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Крім того, вважає неподання контрагентами позивача звітності за формою №20-ОПП, яка передбачена Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 №462) не може бути підставою для визнання господарських операцій нереальними, оскільки законодавством не передбачено подання фізичними особами-підприємцями такої звітності, а тому вказані дані не можуть свідчити про відсутність устаткування чи обладнання.

Висновок податкового органу щодо неможливості здійснення господарських операцій із вказаним контрагентом через відсутність в нього трудових та матеріальних ресурсів спростовується первинними документами, доданими до позовної заяви. При цьому, відсутність окремих документів не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, а ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлено.

На підставі вищенаведеного просить визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 12.07.2021 № та №.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (т.1, а.с.170).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з мотивів, викладених у акті перевірки, та правомірно прийнятих на його підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (т.1, а.с.173-175).

Вважає помилковими твердження представника позивача у позовній про те, що законодавством України не передбачено подання фізичними особами-підприємцями звітності за формою №20-ОПП, оскільки відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України фізичні особи-підприємці є самозайнятими особами, а тому відповідно до пункту 1.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 зобов`язані подавати таку звітність, однак контрагенти позивача фізичні особи-підприємці, які наведені вище такої звітності не подавали, що свідчить про відсутність у них основних засобів - устаткування чи обладнання.

ФОП ОСОБА_1 не має трудових ресурсів (найманих працівників для надання послуг пакування продукції), повідомлень форми 20-ОПП щодо основних засобів, відсутність зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних на придбання електроенергії для здійснення господарської діяльності перевіркою встановлено, що господарські операції між позивачем та ФОП ОСОБА_1 не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської та економічної діяльності.

Крім того, звертає увагу на докази долучені до позову які стосуються значного об`єму надаваних послуг та матеріалів, з яких слідує що ФОП ОСОБА_1 кожного дня самотужки пакував для ТзОВ «ВЕРБА-ВВ» близько 46 тон паливних гранул. При цьому, пакування відбувалося у приміщені які ФОП ОСОБА_1 орендує у позивача.

Виходячи з вищевикладеного, перевіркою встановлено неможливість фактичного надання послуг з огляду на відсутність необхідних трудових ресурсів та виробничого устаткування, а також з врахуванням специфіки та задекларованого обсягу наданих послуг/поставлених товарів тощо.

У зв`язку з вищезазначеним вважає, що позивачем завищено суми бюджетного відшкодування ПДВ по взаємовідносинах з даним контрагентом, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що винесені у відповідності до вимог податкового законодавства, з врахуванням чого просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 10.12.2021 (т.2, а.с.3-8) представник позивача зазначає, що відзив на позовну заяву не містить жодних нових доказів чи обґрунтування заперечень, зазначених у позовній заяві, окрім необхідності подання фізичними особами-підприємцями повідомлень форми №20-ОПП, а є дублюванням тексту акта перевірки від 17.06.2021 №5153/07-11/39231747, у якому також відсутні посилання на докази нереальності господарських операцій. Неподання звітності за вказаною формою не є підставою для висновку про відсутність основних засобів у контрагентів позивача. Крім того, ТзОВ «ВЕРБА-ВВ» не може несе відповідальності за подання чи неподання контрагентами таких повідомлень та не зобов`язане слідкувати за правильністю ведення контрагентами податкового обліку.

Звертає увагу на те, що за вказаний період позивачем було подано 15 декларацій з відшкодування ПДВ по вказаному контрагенту, 14 з яких відшкодовано за виключенням даної справи. За цей же період відповідачем було проведено 11 камеральних перевірок та 4 позапланові документальні виїзні перевірки з ПДВ під час яких не встановлено фіктивності господарських операцій з даним контрагентом.

Підсумовуючи вищевикладене, вважає, що спірні господарські операції мають реальний характер, які призвело до зміни майнового стану позивача, вчинені з діловою метою у межах господарської діяльності, яка є типовою для ТзОВ «ВЕРБА-ВВ», а тому вказані у відзиві обставини базуються на необґрунтованих припущеннях.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило сторони скористались свої правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що у період з 26.05.2021 по 15.06.2021 працівниками ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТзОВ «ВЕРБА-ВВ», щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2021 від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за наслідками якої складено акт від 17.06.2021 №5153/07-11/39231747 (т.1, а.с.10-20).

Як зазначено у висновках цього акта перевірки, перевіркою встановлені, зокрема, наступні порушення:

1) завищення позивачем податкового кредиту на 224 200 грн. внаслідок порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10, ст.201 Податкового кодексу України;

2) порушення п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, оскільки позивачем завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 80 294 грн.;

3) порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10, ст.201 Податкового кодексу України внаслідок чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. Декларації) в сумі 143 906 грн.

На підставі даного акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.07.2021 № та № (т.1, а.с.8-9).

Податкове повідомлення-рішення від 12.07.2021 № на суму завищення бюджетного відшкодування на 80 294 грн. + штрафні санкції 20 073,50 грн.

Відповідачем в податковому повідомленні-рішенні 12.07.2021 № визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 143 906 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як визначено підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Пунктами 198.1-198.6 статті 198 ПК України врегульовано наступне.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності (підрядники та субпідрядники) можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (п.200.7 ст.200 ПК України).

До податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису відповідно до закону (п.200.8 ст.200 ПК України).

Як визначено абзацом «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України визначено: витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон №996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону №996 бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі Наказ № 88).

Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пункт 2.1 Наказу № 88).

Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз вищевказаних норм законодавства дає підстави зробити висновок, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, зокрема при формуванні витрат, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону №996 та Наказу № 88.

Із змісту статті 9 Закону №996 також вбачається, що первинні документи обов`язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Так, господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 .

Так судом встановлено, що між ТзОВ «ВЕРБА-ВВ» (орендар) та ФОП ОСОБА_1 (суборендар) укладено договір суборенди майна №6 від 28.12.2019 (т.1, а.с.26-27). Згідно даного договору орендар передає суборендарю в строкове платне користування навіс №2, площею 162 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Технічний стан, схема розташування та інші характеристики майна, що передаються в оренду на умовах даного договору, зафіксовані в акті приймання передачі. За суборендою майна, суборендар сплачує орендарю 9100 грн. з ПДВ за один календарний місяць. До складу орендної плати входять витрати на електроенергію та інші комунальні платежі. Суборендар зобов`язується споживати в місяць не більше 3300 квт. Електроенергії. У разі потреби більшої кількості електроенергії суборендар забезпечує себе додатковою електроенергією із власних альтернативних джерел за власні кошти.

Також 28.12.2019 між сторонами підписано акт приймання-передачі у відповідності до якого позивач передав ФОП ОСОБА_1 майно зазначене договором (т.1, а.с.28).

Згідно обороту рахунку 361 за 1 квартал 2021 року ФОП ОСОБА_1 оплатив за користування майном 27 300 грн. (т.1, а.с.30-31), що також підтверджуються банківською випискою по рахунку (т.1, а.с.32-33).

Крім того, суд звертає увагу на те, що у ФОП ОСОБА_1 відсутній обов`язок реєструвати податкові накладні на придбання електроенергії, оскільки така входить до складу орендної плати.

Відтак, первинними бухгалтерськими документами підтверджується здійснення господарських операцій з суборенди нерухомого майна.

Щодо взаємовідносин позивача та ФОП ОСОБА_1 щодо надання послуг пакування, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи між ТзОВ «ВЕРБА-ВВ» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) 01.01.2020 укладено договір про надання послуг №1 (т.1, а.с.21). Згідно п.2.1 даного договору виконавець надає замовнику послуги з пакування готової продукції. Також п.2.2. договору визначено, що для послуг зазначених у п.2.1. договору виконавець використовує пакувальні матеріали замовника. Прийняття замовником послуг оформляється актом надання послуг (п.2.3. Договору).

01.01.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору про надання послуг №1 від 01.01.2020, якою визначено можливість використання факсиміле (т.1, а.с.22).

Також, 01.01.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №1/1 до договору про надання послуг №1 від 01.01.2020 відповідно до якої визначено місце надання послуг пакування (т.1, а.с.23).

Додатковою угодою №2 від 01.03.2020 до договору про надання послуг №1 від 01.01.2020 збільшено вартість послуг (т.1, а.с.24), та Додатковою угодою №3 від 31.12.2020 продовжено строк дії договору №1 від 01.01.2020 (т.1, а.с.25)

За послуги пакування паливних гранул замовник провів оплату виконавцю, що підтверджується копіями платіжних доручень, а саме №19 від 06.01.2021, №92 від 14.01.2021, №127 від 18.01.2021, №162 від 21.01.2021, №203 від 26.01.2021, №223 від 27.01.2021, №248 від 29.01.2021, №311 від 04.02.2021, №365 від 10.02.2021, №393 від 15.02.2021, №443 від 19.02.2021, №520 від 24.02.2021, №559 від 25.02.2021, №582 від 26.02.2021, №656 від 05.03.2021, №692 від 11.03.2021, №771 від 18.03.2021, №836 від 23.03.2021 та №878 від 29.03.2021 (т.1, а.с.34-52)

Факт надання послуг пакування продукції у кількості 881,700 т, 879,600 т, та 929,100 т. підтверджується актами надання послуг №4 від 31.03.2021, №1 від 31.01.2021 та №3 від 28.02.2021 (т.1, а.с.56, 82-зворот, 133-зворот).

Також актами приймання-передачі за січень-березень 2021 року підтверджується факт передачі паливних гранул (палети) від ТзОВ «ВЕРБА-ВВ» до ФОП ОСОБА_1 для їх пакування (т.1, а.с.56-зворот-82, 83-зворот-133, 134-зворот-149).

На думку податкового органу, ФОП ОСОБА_1 не міг надати вищевказані послуги у зв`язку з тим, що останнім не подано повідомлення за формою №20-ОПП щодо основних засобів, а також відсутність зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних на придбання електроенергії для здійснення господарської діяльності.

Однак такі висновки податкового органу спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Посилання податкового органу на відсутність у контрагента матеріальних чи трудових ресурсів не виключає реальної можливості виконання господарських операцій та не свідчить про нереальність виконання договору. Відсутність у контрагента матеріальних чи трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аустафінгу (оренда персоналу). Основні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагента-покупця послуг матеріальних чи трудових ресурсів.

Крім того, на запит на запит позивача ФОП ОСОБА_1 надіслав документи, які підтверджують факт наявності в останнього обладнання для пакування та пояснення щодо можливості надання таких послуг без необхідності залучення найманих працівників, оскільки обслуговувати дане обладнання для пакування переданої продукції в зазначених обсягаг можливе за участі однієї особи. Натомість у контролюючого органу відсутній будь який технічний висновок чи будь які інші докази, які би підтверджували неможливість пакування продукції однією особою.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову суд не бере до уваги, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від подання звітності за формою №20-ОПП.

Вказані висновки контролюючого органу суд вважає безпідставними, оскільки їх зроблено на підставі проведеного аналізу інформаційних баз контролюючих органів (ІС «Податковий блок», Архів електронної звітності (ЄРПН) та інше), які не є доказом, що підтверджують або спростовують правильність формування позивачем податкового кредиту. Суд дійшов висновку, що податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача не має правових наслідків, тобто не може вважатись доказом у розумінні статті 69 КАС України.

Також суд звертає увагу на принцип персональної відповідальності платника податку, згідно якого, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 08.10.2020 у справі №160/2352/19.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані у даній справі податкові повідомлення-рішення винесенні відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства України, а відтак є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даній справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами; відповідачем не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, укладених з позивачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ГУ ДПС у Волинській області, як суб`єкт владних повноважень, не довело правомірності винесення оскаржуваних в даній справі податкових повідомлень-рішень, а відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 3 664,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2774 від 30.09.2021 (т.1, а.с.5).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 3 664,10 грн., сплачений згідно з платіжним дорученням №2774 від 30.09.2021.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 12.07.2021 № та №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРБА-ВВ» (45063, Волинська область, Ковельський район, село Любитів, вулиця Вокзальна, будинок 9, ) судовий збір у сумі 3 664,10 грн. (три тисячі шістсот шістдесят чотири гривні десять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський