Справа № 990/25/22
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 лютого 2022 року

Київ

справа № 990/25/22

адміністративне провадження № П/990/25/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

02 лютого 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду як до суду першої інстанції із позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), у якій просить:

- визнати протиправною відмову ВРП у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 16 грудня 2021 року « 16.12.21 ВРП запит 3050»;

- зобов`язати ВРП надати ОСОБА_1 повну інформацію на його запит від 16 грудня 2021 року « 16.12.21 ВРП запит 3050».

Підстави позову, зокрема, вмотивовані тим, що позивач 16 грудня 2021 року направив на офіційну електронну адресу ВРП запит, у якому на підставі і в порядку, встановленому Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI), просив надати інформацію про реєстрацію, передачу на розгляд та результати розгляду скарги від 26 червня 2021 року на суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду Кузьменко Любов Василівну, Совгирю Дмитра Івановича, Франовську Катерину Сергіївну. Вказаний запит був наданий у звичайному вигляді та підписаний електронним ключем у форматі р7s, як визначено частиною 12 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», та направлений електронним відправленням, що підтверджується як самим запитом, так і скріншотом з журналу вихідної кореспонденції ІНФОРМАЦІЯ_1 за 16 грудня 2021 року.

Однак, за твердженням позивача, відповідач в установлений Законом № 2939-VI п`ятиденний строк інформації по суті звернення не надав.

Водночас позивач обґрунтовує вимоги позовної заяви незаконністю відмови відповідача надати запитувачу інформацію та неналежністю обгрунтування його позиції, що становить порушення права позивача на доступ до інформації, а рішення про обмеження доступу позивача до запитуваної інформації, на думку позивача, прийнято без дотримання вимог, установлених частиною другою статті 6 Закону №2939-VI щодо застосування трискладового тесту.

При цьому, позивач не зазначає реквізитів (номер, дата) такої відмови.

Відповідно до статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо можливості прийняття до провадження даного позову, Суд враховує таке.

За змістом частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції, окрім інших, підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя визначені у статті 266 КАС України.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тож право на судовий захист не є абсолютним. Законодавцем встановлені вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, із якою особа звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: [...] 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії [...].

Вимоги, що пред`являються до змісту позовної заяви чітко визначені у статті 160 КАС України, відповідно до якої у позовній заяві, зокрема зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням чи бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову.

Необхідно звернути увагу на те, що дія - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень.

У свою чергу протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Частиною другою статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Тож позовні вимоги мають бути чітко сформульовані, що саме оскаржується позивачем: бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача чи дії відповідача щодо відмови у наданні відповіді на запит позивача або наданні неповної відповіді на його запит.

У разі якщо мала місце відмова відповідача у наданні інформації на запит позивача чи надання неповної інформації на його запит, необхідно обґрунтувати порушення оскаржуваними діями його прав, свобод, інтересів та навести обставини стосовно оскаржуваної відмови чи надання неповної інформації на запит, а також зазначити реквізити (дата, номер) відповіді ВРП.

Поряд із цим позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме копію відмови ВРП надати інформацію на запит позивача чи копію відповіді на його запит (у разі надання відповідачем неповної інформації на запит).

З огляду на викладене, позивачеві слід належним чином уточнити позовні вимоги та конкретизувати їх за змістом, відповідно до характеру цих вимог (бездіяльність чи дії (відмова у наданні інформації або неповне надання інформації). При цьому підстави позову мають бути викладені у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову).

Визначення (формулювання) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви, є диспозитивним правом позивача, за змістом якого кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

У свою чергу суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу (частина 2 статті 9 КАС України).

Як слідує зі змісту позовної заяви та зі змісту позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги потребують уточнення.

Згідно з частиною першою статті 169 КАС України суддя, установивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на вищевикладене, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 5, 49, 160, 161, 169, 171, 245, 266 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

Установити позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до Верховного Суду:

1) уточненої позовної заяви із конкретизацією позовних вимог та обґрунтуванням порушення оскаржуваними діями чи бездіяльністю його прав, свобод, інтересів із наданням усіх наявних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (зокрема, у разі оскарження відмови у наданні інформації на запит або надання неповної інформації на підтвердження вказаних обставин необхідно зазначити реквізити (дата, номер) відповіді ВРП та додати оскаржувану копію відповіді ВРП).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

Л.О. Єресько

Суддя Верховного Суду