Справа № 500/4755/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/4755/21 пров. № А/857/21582/21

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року (ухвалене головуючим суддею Баб`юк П.М. у м. Тернопіль) у справі № 500/4755/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення дванадцятої сесії восьмого скликання Білецької сільської ради від 27.04.2021, № 871 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0440 га в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 »;

зобов`язати Білецьку сільську раду прийняти рішення про безоплатну передачу у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,0440 га, кадастровий номер :02:001:0082, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, громадянам України, з одночасним затвердженням проекту землеустрою щодо її відведення.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що не ґрунтується на положеннях земельного законодавства така підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою та передання земельної ділянки у власність, як посилання відповідача на те, що позивач при зверненні за дозволом на розробку проекту землеустрою, керувався статтями 123, 134 Земельного кодексу України, що регулюють порядок отримання земельних ділянок в користування, а не власність. Так, вказує, що діючим земельним законодавством не передбачено обов`язку зацікавленої особи в реалізації права на землекористування клопотати про отримання земельної ділянки виключно на підставі того права, яке було заявлено при зверненні за дозволом на розробку документації із землеустрою. Юридична необізнаність суб`єкта права щодо правових підстав звернення з клопотанням на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з метою отримання земельної ділянки для обслуговування власних об`єктів нерухомого майна, жодним чином не може вплинути на зменшення обсягу прав такого суб`єкта, передбачених і гарантованих земельним законодавством. Також, звертав увагу суду на те, що не може вважатися правомірною підставою прийняття оскаржуваного рішення та обставина, що при зверненні до Білецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивач вказував мету отримання земельної ділянки для обслуговування будівель сільськогосподарського виробництва, а не для ведення особистого селянського господарства. Беручи до уваги те, що спірна земельна ділянка площею 1,0440 га, кадастровий номер :02:001:0082, сформовано під комплексом нежитлових будівель свинарника, мета їх отримання для обслуговування об`єктів нерухомості не змінилася та не підмінює собою правову підставу набуття речових прав на таку земельну ділянку.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення дванадцятої сесії восьмого скликання Білецької сільської ради від 27.04.2021, № 871 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0440 га в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 ». Зобов`язано Білецьку сільську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0440 га, кадастровий номер :02:001:0082, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 із наданням її у власність для ведення особистого селянського господарства.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що у разі відповідності документації із землеустрою вимогам законів та прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, погодження у встановленому законодавством порядку, відповідний орган державної влади чи орган місцевого самоврядування зобов`язаний надати відповідну земельну ділянку у власність чи користування.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що рішенням сесії Білецької сільської ради від 27.04.2021 №871 позивачу правомірно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність, оскільки існували розбіжності між рішенням сесії Білецької сільської ради від 10.10.2019 №770 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою па відведення земельної ділянки» (де не зазначено про передачу у власність та цільове призначення для обслуговування будівель сільськогосподарського виробництва) та поданим на затвердження сесії проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням - для ведення особистого селянською господарства.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є власником комплексу приміщень свинарника, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17515744 від 28 січня 2008 року, виданим Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації (а.с. 14).

Позивач 02.09.2019 звернувся до Білецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0440 га для обслуговування будівель сільськогосподарського виробництва, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви долучено інформацію з Реєстру речових прав про реєстрацію права власності на нерухоме майно та схему земельної ділянки з її орієнтовним розміром та місцем розташування (а.с. 20).

Рішенням шістнадцятої сесії сьомого скликання Білецької сільської ради від 10.10.2019 № 770 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою на відведення земельної ділянки» постановлено дати дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0440 га, для обслуговування будівель сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування сільськогосподарського призначення - забудовані землі під господарськими будівлями та дворами в межах населеного пункту села Чистилів Тернопільського району (а.с. 21).

На підставі рішення шістнадцятої сесії сьомого скликання Білецької сільської ради від 10.10.2019 № 770 за завданням позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину для ведення особистого селянського господарства.

В результаті проведених геодезичних та топографічних робіт в рамках розроблення вказаної землевпорядної документації сформовано та зареєстровано в єдиній інформаційній базі даних Державного земельного кадастру земельну ділянку площею 1,0440 га, кадастровий номер :02:001:0082, місце розташування АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 від 23.12.2020. Вказану земельну ділянку сформовано за рахунок земель запасу кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам. Категорія цільового використання земель - землі сільськогосподарського призначення. Орган, який зареєстрував земельну ділянку - Відділ у Тернопільському районі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (а.с. 53).

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 погоджено Відділом містобудування та архітектури Тернопільської районної державної адміністрації висновком № 66-4-15-/20 від 27.01.2020, в тому числі, щодо відповідності розміщення відносно функціонального призначення земельної ділянки відповідно до містобудівної документації, а саме, генерального плану села Чистилів Тернопільського району, розробленого в 2014 році. Висновком констатовано, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про основи містобудування», статей 24, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статей 39, 186-1 Земельного кодексу України, з врахуванням вимог містобудівної документації відділ містобудування та архітектури Тернопільської районної державної адміністрації погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 площею 1,0440 га для ведення особистого селянського господарства в селі Чистилів Тернопільського району Тернопільської області (а.с. 56).

Позивач 29.01.2021 звернувся із заявою до Білецької сільської ради, якою просив орган місцевого самоврядування затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0440 га, кадастровий номер :02:001:0082, по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, а також, вирішити питання про надання зазначеної земельної ділянки з цією метою у власність, реалізуючи право на безкоштовну приватизацію землі в межах визначених законодавством норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам в порядку статті 121 Земельного кодексу України (а.с. 57).

Рішенням дванадцятої сесії восьмого скликання Білецької сільської ради від 27.04.2021 № 871 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0440 га в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 » відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,0440 га, кадастровий номер :02:001:0082, в АДРЕСА_1 (а.с. 58).

Обґрунтовуючи відмову у затвердженні проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, Білецька сільська рада виходила з того, що у власному клопотанні про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 02.09.2019 ОСОБА_1 керувався положеннями статей 123, 134 Земельного кодексу України, які регулюють порядок передачі земельних ділянок в оренду, а не у власність. Так, рішенням Білецької сільської ради від 10.10.2019 № 770 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» дозвіл надався на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівель сільськогосподарського виробництва згідно статті 123 Земельного кодексу України, а не для ведення особистого селянського господарства; згідно генерального плану с. Чистилів земельна ділянка площею 1 ,0440 га, кадастровий номер :02:001:0082, в АДРЕСА_1 , відноситься до земель промисловості, за рахунок яких забороняється передавати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, так як не є землями сільськогосподарського призначення.

Позивач, вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами пункту «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 8 ст. 118 ЗК України обумовлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 - 1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи), приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 ст. 118 ЗК України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відтак, Земельним кодексом України визначено двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Разом з цим, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Отже передумовою для прийняття органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є наявність погодженого визначеними статтею 186-1 ЗК України органами проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки у власність. При цьому орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування до повноважень якого належать питання передачі земельних ділянок державної або комунальної власності у власність на стадії затвердження проекту землеустрою не наділений дискреційними повноваженнями, оскільки єдиною підставою для відмови затвердити такий проект є відсутність погоджень органів, визначених статтею 186-1 ЗК України.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норм статті 118 ЗК України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2018 у справі № 820/4852/17.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем виконано вказані вище вимоги ЗК України, а саме у встановленому законом порядку отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, за його замовленням виготовлено проект землеустрою, який погоджено відповідно до вимог закону т а подано необхідні документи до відповідача разом із заявою про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність.

Підсумовуючи, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що із аналізу статті 118 ЗК України можна дійти висновку, що на стадії отримання погодженого у встановленому порядку проекту землеустрою, не передбачено повноважень щодо відмови у затвердженні такого проекту землеустрою. Таким чином, відповідач протиправно відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою, оскільки відповідач відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України зобов`язаний затвердити погоджений в законному порядку проект землеустрою.

Щодо змісту оскаржуваного рішення відповідача, однією з підстав для відмови позивачу в затвердженні проекту землеустрою та передання земельної ділянки у власність стало те, що позивач при зверненні за дозволом на розробку проекту землеустрою посилався на статті 123, 134 ЗК України, які регулюють порядок отримання земельних ділянок в користування, а не власність.

Колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що така підстава не ґрунтується на положеннях земельного законодавства, адже діючим земельним законодавством не передбачено обов`язку зацікавленої особи в реалізації права на землекористування клопотати про отримання земельної ділянки виключно на підставі того права, яке було заявлено при зверненні за дозволом на розробку документації із землеустрою. Юридична необізнаність суб`єкта права щодо правових підстав звернення з клопотанням на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з метою отримання земельної ділянки для обслуговування власних об`єктів нерухомого майна, жодним чином не може вплинути на зменшення обсягу прав такого суб`єкта, передбачених і гарантованих земельним законодавством.

Також, ще однією із підстав для відмови позивачу в затвердженні проекту землеустрою та передання земельної ділянки у власність слугувало те, що при зверненні до Білецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 вказував мету отримання земельної ділянки для обслуговування будівель сільськогосподарського виробництва, а не для ведення особистого селянського господарства.

Так, аналізуючи таку підставу відмови, суд першої інстанції вірно взяв до уваги те, що спірну земельну ділянку площею 1,0440 га, кадастровий номер :02:001:0082, сформовано під комплексом нежитлових будівель свинарника, мета їх отримання - для обслуговування об`єктів нерухомості не змінилася та не підмінює собою правову підставу набуття речових прав на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної - особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про особисте селянське господарство» до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

За змістом ч. 2 ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Належний на праві власності позивачу комплекс будівель свинарника можна віднести до будівель тваринництва, що відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення і використовуються в сільськогосподарській діяльності у відповідності до підпункту 1271.1 пункту 1271 розділу 127 Класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507.

Відтак за своєю правовою природою земельна ділянка під комплексом будівель свинарника по АДРЕСА_1 відноситься до земель сільськогосподарського призначення, як несільськогосподарські угіддя, а саме, землі під господарськими будівлями.

Як слідує із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-020 від 23.12.2020, за цільовим призначенням земельна ділянка площею 1,0440 га, кадастровий номер :02:001:0082, по АДРЕСА_1 , належить до земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.

Таким чином, здійснення особистого селянського господарства може бути організовано шляхом використання майна, до складу якого входять господарські будівлі та земельна ділянка призначена для їх обслуговування.

А тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивач , як власник господарських будівель, має передбачене законодавством право в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, отримати у власність земельну ділянку площею 1,0440 га, кадастровий номер :02:001:0082, по АДРЕСА_1 , з метою використання якої буде обслуговування та експлуатація комплексу будівель свинарника у власній господарській діяльності у виді особистого селянського господарства.

Щодо доводів апелянта про віднесення спірної земельної ділянки, до земель промисловості відповідно до Генерального плану села Чистилів, які в силу закону не можуть передаватися у власність для ведення особистого селянського господарства, то суд вважає за потрібне зазначити таке.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно з земельно-кадастровою документацією, спірна земельна ділянка площею 1,0440 га, кадастровий номер :02:001:0082, сформована за рахунок і віднесена до земель запасу, які не надані у власність чи користування.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (ч. 2 ст. 19 ЗК України).

Оскільки на спірні земельній ділянці знаходяться господарські будівлі, що використовуються в сільському господарстві у сфері тваринництва, дана земельна ділянка в силу вимог ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України відноситься до земель сільськогосподарського призначення, і не може бути віднесеною до земель промисловості, що і відображено в електронній поземельній книзі відкритій на земельну ділянку в Державному земельному кадастрі.

Судом встановлено що проект землеустрою погоджено Відділом містобудування та архітектури Тернопільської районної державної адміністрації, яким підтверджено відповідність функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації, зокрема генеральному плану села Чистилів Тернопільського району.

Оскільки позивачем подано погоджений проект землеустрою, причини відмови у затвердженні проекту не відповідають вимогам ЗК України.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 500/4755/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
Р. М. Шавель