Справа № 520/7212/2020
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 січня 2022 року

м. Київ

справа № 520/7212/2020

адміністративне провадження № К/990/1300/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокурора Харківської області, Прокуратури Харківської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Прокурора Харківської області, Прокуратури Харківської області, в якому просив: визнати протиправним і скасувати рішення Кадрової комісії №1 від 02 квітня 2020 року №147 «Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою», ухвалене щодо нього; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Харківської області від 30 квітня 2020 року №863к про звільнення його з посади начальника відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області; поновити його на посаді начальника відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області з 04 травня 2020 року; зобов`язати прокуратуру Харківської області унести виправлення до його трудової книжки стосовно його звільнення та стягнути з прокуратури Харківської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення судом рішення про поновлення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії №1 від 02 квітня 2020 року №147 «Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою», ухвалене щодо ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Харківської області від 30 квітня 2020 року №863к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області. Поновлено позивача на посаді начальника відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області або на рівнозначній посаді в прокуратурі Харківської області з 04 травня 2020 року. Зобов`язано прокуратуру Харківської області унести виправлення до трудової книжки ОСОБА_1 стосовно його звільнення. Стягнуто з прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення судом рішення про поновлення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено в позові.

05 січня 2022 року ОСОБА_1 через представника адвоката Зеленського М.С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року. Заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить на підставі пунктів 1,3 частини четвертої статті 328 КАС України переглянути і скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором та звільнення його з цих підстав з органів прокуратури.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо статей 9, 11, підпунктів 1, 3 частини першої, частини третьої статті 16, пункту 9 частини першої, частини третьої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пунктів 14, 19 (абзац З) розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-ІХ), пункту 11 розділу І та пункту 1 розділу II Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року №221 (далі - Порядок №221) та одночасно послався на висновки щодо застосування положень пункту 11 розділу І Порядку №221, сформовані у справах №№ 640/26135/19 та 540/1456/20.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Перевіряючи аргументи ОСОБА_1 про застосування судом апеляційної інстанції пункту 11 розділу І Порядку №221 без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми, сформованого у постановах у справах №№640/26135/19 та 540/1456/20, Суд зазначає, що ці доводи спростовують твердження представника заявника щодо відсутності такого висновку. Крім того, у цих справах також сформовано висновок щодо застосування пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ та пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» про відсутність якої також указує ОСОБА_1 . Водночас заявник лише навів окремі цитати із зазначених судових рішень, проте не зазначивши чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Крім того, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Аналізуючи доводи касаційної скарги в цій частині, Судом установлено, що заявником не викладено у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статей 9 (повноваження Генерального прокурора), 11 (повноваження керівника обласної прокуратури), підпунктів 1, 3 частини першої, частини третьої статті 16 (гарантії незалежності прокурора) частини третьої (причини припинення повноважень прокурора) статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункту 1 (щодо порядку оприлюднення графіку складання іспиту) розділу II Порядку №221. Водночас Суд зауважує на не застосуванні наведених норм судом апеляційної інстанції. Відсутність доводів щодо неправильного застосування стосуєиться і пункту 14 (затвердження графіку проходження прокурорами атестації), розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-ІХ). Аргументи скарги в цій частині зводяться лише до загальної фрази щодо необхідності такого висновку та необхідності скасування рішення суду апеляційної інстанції. ОСОБА_1 жодним чином не аргументував яким чином висновок Верховного Суду щодо указаних ним норм буде мати вплив для вирішення цього спору по суті, за обставин установлених судами саме у цій справі, що мають індивідуальні ознаки.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів та незгоди з висновком суду апеляційної інстанції щодо правомірності оскаржуваного рішення. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі. Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пунктів 1,3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Тому, лише загальні посилання на застосування норми права без урахування висновку щодо її застосування, викладеного у постанові Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокурора Харківської області, Прокуратури Харківської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко