Справа № 460/769/21
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/769/21 пров. № А/857/18432/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року (головуючий суддя: Зозуля Д.П., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 05.02.2021, з урахуванням заяви про зміну предмета позову (а. с. 41), звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправною відмову від 25.12.2020 Служби безпеки України, змінити формулювання причин звільнення, які містяться у наказі голови Служби безпеки України від 27.10.2014 № 10/29-ос в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Служби безпеки України в Тернопільській області;

- зобов`язати Служби безпеки України змінити формулювання причин звільнення, які містяться у наказі голови Служби безпеки України від 27.10.2014 № 10/29-ос в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Служби безпеки України в Тернопільській області: з «звільнити з роботи за пунктом 7-2 статті 36 КЗпП України (з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади»)» на «звільнити з роботи на підставі статті 15 Закону України «Про Службу безпеки України»»;

- стягнути з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток починаючи з 27 жовтня 2014 року по день зміни формулювання причин звільнення;

- зобов`язати Службу безпеки України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Обґрунтовує позов тим, що звільнення з посади начальника Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, відповідно до вимог п. 7-2 ст. 36 КЗпП України (з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади») є безпідставним, оскільки відповідачем порушено норми Конституції України, звужено зміст та обсяг прав і свобод, при цьому не доведено обставин вчинення ним безпосередньо правопорушень, направлених на узурпацію влади. Враховуючи вказані обставини, вважає, що є підстави для зміни формулювання причин звільнення, які містяться у наказі голови Служби безпеки України від 27.10.2014 № 10/29-ос в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Служби безпеки України в Тернопільській області.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Відповідач, 07.12.2021 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивач, 05.01.2022 подав додаткові пояснення, а 10.01.2022 просив розгляд справи проводити без його участі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 26.01.2009 по 05.06.2013 проходив службу на посаді заступника начальника Управління Служби безпеки України в Рівненській області. Вказана обставина також підтверджена листом Служби безпеки України від 20.05.2020 № 11/2-3574к.

Указом Президента України від 13.10.2014 № 805/2014 ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Управління Служби безпеки України в Тернопільській області.

Указом Президента України від 25.10.2014 № 824/2014 позивача було звільнено з посади начальника Управління Служби безпеки України України в Тернопільській області.

Відповідно до наказу голови СБ України № 10/29-ОС від 27.10.2014 ОСОБА_1 , відповідно до Кодексу законів про працю України, звільнено з роботи за пунктом 7-2 статті 36 (з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади») з 25.10.2014. Підстава Указ Президента України від 25.10.2014 № 824/2014.

Ознайомившись із підставами звільнення, позивач звернувся із заявою про зміну формулювання причин звільнення від 01.12.2020.

Листом № 11/2-З-536/64 від 29.12.2020, відповідачем вказано про відсутність підстав для зміни формулювання причин звільнення позивача.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки стаття 15 Закону України «Про Службу безпеки України», не містить формулювання причин звільнення, зокрема, начальника регіональних органів - обласних управлінь Служби безпеки України, а тому не може бути застосована, як норма, що визначає формулювання причин звільнення співробітників Служби безпеки України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 № 2229-XII (далі Закону № 2229-XII) передбачено, що Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Діяльність Служби безпеки України, її органів і співробітників ґрунтується на засадах законності, поваги до прав і гідності особи, позапартійності та відповідальності перед народом України (ч. 1 ст. 3 Закону № 2229-XII).

Правову основу діяльності Служби безпеки України становлять Конституція України, цей Закон та інші акти законодавства України, відповідні міжнародні правові акти, визнані Україною (ст. 4 Закону № 2229-XII).

З метою ефективного виконання своїх завдань Службою безпеки України створюються її регіональні органи: обласні управління Служби безпеки України, їх міжрайонні, районні та міські підрозділи, розміщення і територіальна компетенція яких можуть не збігатися з адміністративно-територіальним поділом України (ч. 1 ст. 11 Закону № 2229-XII).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, просить зобов`язати Служби безпеки України змінити формулювання причин звільнення, які містяться у наказі голови Служби безпеки України від 27.10.2014 № 10/29-ос в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Служби безпеки України в Тернопільській області: з «звільнити з роботи за пунктом 7-2 статті 36 КЗпП України (з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади»)» на «звільнити з роботи на підставі статті 15 Закону України «Про Службу безпеки України»»;

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент прийняття наказу від 27.10.2014 № 10/19-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Служби безпеки України в Тернопільській області та на момент подання розглядуваного позову, стаття 15 Закону № 2229-XII викладена наступного змісту:

«Начальники підрозділів Центрального управління Служби безпеки України: контррозвідки, військової контррозвідки, контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки, захисту національної державності, боротьби з корупцією і організованою злочинною діяльністю, інформаційно-аналітичного, оперативно-технічного, оперативного документування, слідчого, по роботі з особовим складом, інших підрозділів, визначених Президентом України, а також начальники регіональних органів - обласних управлінь Служби безпеки України призначаються на посади за поданням Голови Служби безпеки України та звільняються з посад Президентом України (ч. 1 ст. 15 Закону № 2229-XII)

Порядок призначення інших посадових осіб Служби безпеки України визначається Головою Служби безпеки України. Начальники регіональних органів Служби безпеки України призначаються з відома глави місцевої державної адміністрації (ч. 2 ст. 15 Закону № 2229-XII)».

Проаналізувавши вказану правову норму, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що така лише визначає порядок призначення та звільнення, зокрема, начальників регіональних органів - обласних управлінь Служби безпеки України.

Тобто, статтею 15 Закону № 2229-XII не передбачено підстав для звільнення, зокрема начальників обласних управлінь Служби безпеки України, а тому, вказана норма, не може бути застосована до розглядуваних спірних правовідносин, як така правова норма, що дозволяє змінити формулювання причин звільнення позивача.

Разом з тим суд апеляційної інстанції зауважує, що Закон України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VII (далі Закон № 1682-VII) визначаються правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації), передбачається перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з люстрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1 Закону № 1682-VІІ очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону № 1682-VІІ заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції.

Частиною 14 статті 5 Закону № 1682-VІІ передбачено, що керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Згідно пункту 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1682-VІІ встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:

1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;

2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», у порядку та строки, визначені цим Законом.

Пунктом 7-2 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади».

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КЗпП України у випадках, передбачених пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання вимог вказаних нормативно-правових актів, прийнято наказ від 27.10.2014 № 10/29-ос.

Крім цього, вказаний наказ на момент розгляду справи є чинним, оскільки позивач звертався до суду про визнання протиправним та скасування наказу від 27.10.2014 № 10/29-ос в частині звільнення з посади начальника Управління Служби безпеки України в Тернопільській області.

Однак, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у справі № 460/4792/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90672033), яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92361656), позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу разом з доданими до неї документами, у зв`язку з тим, що вказані у заяві причини пропуску строку звернення до суду з позовом не можуть вважатися поважними, такі причини жодним чином не носять непереборного та об`єктивного характеру.

Разом з тим, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 січня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року в справі № 460/4792/20.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмову від 25.12.2020 Служби безпеки України, змінити формулювання причин звільнення, які містяться у наказі голови Служби безпеки України від 27.10.2014 № 10/29-ос в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Служби безпеки України в Тернопільській області та зобов`язання Службу безпеки України змінити формулювання причин звільнення, які містяться у наказі голови Служби безпеки України від 27.10.2014 № 10/29-ос в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Служби безпеки України в Тернопільській області відсутні.

Щодо решти позовних вимог, то оскільки судом апеляційної інстанції встановлено безпідставність вищенаведених позовних вимог, а тому й відсутні правові підстави для зобов`язання стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку та зобов`язання Службу безпеки України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», так як такі є похідними від вимог про визнання протиправною відмови від 25.12.2020 Служби безпеки України змінити формулювання причин звільнення, які містяться у наказі Голови Служби безпеки України від 27.10.2014 № 10/29-ос в частині звільнення позивача та зобов`язання Служби безпеки України змінити формулювання причин звільнення, які містяться у наказі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 460/769/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 17.01.2022.