Справа № 826/15988/18
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 січня 2022 року

м. Київ

справа № 826/15988/18

адміністративне провадження № К/990/1659/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСП» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №826/15988/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСП» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

12.01.2022 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСП» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №826/15988/18.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 4 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено про неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 27.02.2018 по справі №813/1974/17, від 17.09.2020 у справі №826/16705/17, від 10.07.2020 у справі №120/4723/18-а, від 10.04.2020 у справі №400/2793/18, від 13.11.2018 у справі №805/528/17-а, від 10.04.2020 у справі №400/2793/18, від 20.10.2020 у справі №806/705/15, від 17.09.2020 у справі №826/16705/17, від 21.02.2018 у справі №804/7470/16, від 26.03.2018 у справі №826/19939/16, від 20.03.2020 по справі №520/399/19, від 27.02.2018 у справі №813/1766/17, від 12.06.2018 у справі №822/2198/17, від 08.11.2018 у справі №826/15028/17, від 28.04.2021 у справі №160/3364/19, від 27.08.2020 у справі №820/1379/16, від 10.07.2020 у справі №120/4723/18-а, від 15.01.2019 у справі №809/2918/13-а, від 17.09.2020 у справі №826/16705/17, від 13.08.2020 у справі №520/4829/19, від 15.05.2020 у справі №823/153І8/16, від 20.10.2020 року у справі №806/705/15, від 15.01.2019 у справі №809/2918/13-а.

Верховний Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Верховний Суд зауважує, що скаржником не обґрунтовано, які саме норми матеріального права неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, не доведено подібність правовідносин у справах. Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм Податкового кодексу України, наведення окремих цитат з постанов Верховного Суду, висловлення незгоди з наданою судами правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, що не є належним правовим обґрунтуванням заявленої підстави касаційного оскарження судових рішень.

Також скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено про необхідність відступлення від правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.05.2018 у справі №826/11377/14, на яку посилався суд апеляційної інстанції.

На думку скаржника, оскаржувана постанова ґрунтується виключно на висновку про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Зазначений правовий висновок міститься зокрема в постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі №826/15034/14. В той же час, у своїй ухвалі від 28.04.2021 у справі №160/3364/19 Верховний Суд зазначив, що вважає за необхідне відступити від деяких висновків Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, сформульованих у 2015 році, зокрема і у справі №826/15034/14. Фактично, Верховний Суд вказаною ухвалою визнав помилковість і необґрунтованість правового висновку, вжитого у постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі №826/15034/14, задекларував необхідність негайного відходу від його застосування та потребу вирішення проблеми відсутності єдності правозастосовної практики у вказаних правовідносинах на користь добросовісних платників податків. Зазначений підхід також підтверджують інші правові висновки Верховного Суду, що не були враховані Шостим апеляційним адміністративним судом при апеляційному розгляді і які були перераховані вище.

Верховний Суд зауважує, що у справі №160/3364/19 на даний час відсутня постанова Верховного Суду, а позиція Верховного Суду, викладена в ухвалі від 28.04.2021 у справі №160/3364/19 не свідчить про відступлення від попередніх висновків Верховного Суду.

Скаржником не обґрунтовано, які саме норми матеріального права неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, не враховано, що в оскаржуваній постанові Шостим апеляційним адміністративним судом враховано також правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.02.2018 по справі №813/1974/17, від 16.01.2018 у справі 2а-7075/12/2670, від 15.05.2020 у справі №823/1538/16.

Відтак, скаржником не обґрунтовано необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Також до касаційної скарги не додано документ про сплату судового збору, про що складено відповідний акт від 10.01.2022 №640/844/21/700/22.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСП» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №826/15988/18 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяІ.А. Васильєва