Справа № 320/2117/21
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 січня 2022 року

Київ

справа №320/2117/21

адміністративне провадження № К/9901/48373/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 320/2117/21 за позовом ОСОБА_1 до Десятої кадрової комісії обласних прокуратур, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора, про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), в якому просила визнати протиправним і скасувати рішення Десятої кадрової комісії від 20 січня 2021 року № 1 про неуспішне проходження нею атестації як прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Десятої кадрової комісії обласних прокуратур від 20 січня 2021 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 320/2117/21 повернуто особі, яка її подала.

30 грудня 2021 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 320/2117/21.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції", займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що позивач обіймала посаду прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, а спірні правовідносини виникли з приводу звільнення останньо з публічної служби.

Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 53-1 Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України вказуючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пунктів 9, 11, 17 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 19.09.2019 року №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі Закон №113-IX), а також положень пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 № 233 та пункту 8 розділу І, розділу ІV Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора 03.10.2019 №221, щодо дискреційних повноважень кадрових комісій на прийняття рішень стосовно прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію, а саме: стосовно дискреційних повноважень кадрової комісії на прийняття рішень стосовно прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію згідно з нормами Закону №113-IX.

Водночас Суд критично оцінює вказані доводи скаржника, оскільки наведені норми є загальними, а касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду у цій справі щодо вказаних норм.

Крім того, Суд зазначає відповідні правові висновки щодо дискреції кадрових комісій на прийняття рішення за результатами проходження прокурорами атестації були викладені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 27 квітня 2021 року в справі №640/419/20 та від 05 листопада 2021 року у справі № 640/537/20.

Також у касаційній скарзі скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2020 року у справі № 826/26007/15.

Суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Водночас посилаючись на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норми права заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справі № 826/26007/15. Натомість указує, що правовідносини у цих справах не є подібними, оскільки рішення у справі № 826/26007/15 прийнято за інших обставин та щодо застосування різних нормативних актів.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник також зазначає про необхідність відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду викладених у постановах від 13 травня 2021 року у справі № 120/3458/20-а, від 11 листопада 2021 року у справі № 640/17212/20-а щодо врахування результатів перших двох етапів тестування при наданні оцінки відповідності прокурора вимогам професійної компетентності під час співбесіди.

Суд зазначає, що приписи пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України передбачають можливість оскарження судових рішень в касаційному порядку у разі, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Проте зміст та мотиви оскаржуваної постанови суду свідчать про те, що, переглядаючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, суд апеляційної інстанції не застосовував висновків Верховного Суду, висловлених у справі №120/3458/20-а та у справі № 640/17212/20-а, від яких просить відступити заявник, тому підстави для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України відсутні.

Крім того, зі змісту касаційної скарги не вбачається можливим встановити у чому полягає необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Ураховуючи зазначене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Офісом Генерального прокурора не викладено передбачених статтею 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

За таких обставин клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 320/2117/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська