Справа № 440/7905/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 р. Справа № 440/7905/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 13.09.21 по справі № 440/7905/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління статистики у Полтавській області

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління статистики у Полтавській області (далі за текстом відповідач, Управління статистики), в якому просила:

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління статистики у Полтавській області, згідно зі статтями 116, 117 КЗпПУ та встановленого факту провини за протиправну невиплату премії за грудень 2015 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 24 грудня 2015 року за період із 06 лютого 2017 року по 24 червня 2021 року включно у сумі 39 723,80 грн;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління статистики у Полтавській області, згідно з вимогами статей 116, 117 КЗпПУ та встановленого факту його провини за протиправну невиплату премії за лютий і квітень 2017 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 11 квітня 2017 року за період з 28 листопада 2020 року по 24 червня 2021 року включно у сумі 3 774,97 грн;

- зобов`язати Головне управління статистики у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію премії за грудень 2015 року, за лютий 2017 року, за квітень 2017 року, розрахувавши її розмір відповідно до приписів Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування своїх вимог, що зазначені ним у позовній заяві, вказує на їх неврахування судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Вказує, що суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнях 24.12.2015 та 11.04.2017 до 25.06.2021 за ст. 117 КЗпПУ, посилаючись на факт отримання позивачем заробітної плати після 2 поновлень на посаді, позаяк у ст. 117 КЗпПУ не встановлена норма скасування її дії, якщо працівник, який не отримав у день звільнення належні до виплати кошти, працює і отримує за виконану роботу заробітну плату, реалізуючи права на працю і її оплату згідно зі ст. 43 Конституції України.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, ґрунтуються на власному тлумаченні позивачем норм діючого законодавства та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 Наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 25 червня 2013 року № 144-к призначена на посаду начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики у Полтавській області (а.с. 206).

Наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 24 грудня 2015 року № 235-к "Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності ОСОБА_1 " ОСОБА_1 начальника управління по організації роботи з респондентами, 24 грудня 2015 року звільнено з посади у зв`язку зі скороченням чисельності, за пунктом 1 статті 40 КЗпПУ (а.с. 48).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суд від 06 лютого 2017 року у справі № 816/43/16 (а.с. 89-96), залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, зокрема, визнано протиправним та скасовано Наказ Головного управління статистики в Полтавській області від 24 грудня 2015 року, № 235-к "Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області з 25 грудня 2015 року, стягнуто з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2015 року по день поновлення. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області з 25 грудня 2015 року та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року по справі № 816/43/16 Головним управлінням статистики у Полтавській області видано Наказ від 06 лютого 2017 року, № 11 "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " (а.с. 56), яким скасовано Наказ від 24 грудня № 235-к "Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 з 25 грудня 2015 року на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами згідно зі штатним розписом Головного управління статистики у Полтавській області на 2015 рік, затвердженим в.о. Голови Держстату 05 жовтня 2015 року, та Наказом Головного управління статистики від 05 жовтня 2015 року, № 101 "Про введення в дію штатного розпису". Наказано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25 грудня 2015 року до 06 лютого 2017 року.

Наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 11 квітня 2017 року № 48-к "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 " ОСОБА_1 , начальника управління по організації роботи з респондентами, 11 квітня 2017 року звільнено з посади у зв`язку зі скороченням штату, за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" (а.с. 59).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі № 816/654/17 (а.с. 103-116) визнано протиправним та скасовано Наказ Головного управління статистики в Полтавській області від 11 квітня 2017 року, № 48-К "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області з 12 квітня 2017 року; стягнуто з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2017 року по 27 листопада 2020 року в розмірі 383207,50 грн з відрахуванням обов`язкових платежів, допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області з 12 квітня 2017 року та стягнення з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 8872,50 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року (а.с. 117-127) рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року по справі № 816/654/17 змінено шляхом викладення абзацу четвертого резолютивної частини рішення таким чином: "Стягнути з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2017 року по 27 листопада 2020 року в розмірі 530 974,56 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів". Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року по справі № 816/654/17 скасовано в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. Прийнято в цій частини постанову, якою позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково. Стягнуто з Головного управління статистики у Полтавській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року по справі № 816/654/17 залишено без змін.

Наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 30 листопада 2020 року, № 96-к "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 " на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі № 816/654/17 скасовано Наказ від 11 квітня 2017 року, № 48-к "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами з 12 квітня 2017 року. Наказано виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць (а.с. 57).

У подальшому ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду із позовом, у якому просила:

1) стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління статистики у Полтавській області заборгованість по заробітній платі - місячні премії, що входить у фонд заробітної плати за грудень 2015 року у сумі 526,39 грн, за лютий 2017 року - в сумі 633,75 грн, за квітень 2017 року - в сумі 155,66 грн, всього - 1315,80 грн, нарахованих без утримання податку й інших обов`язкових платежів;

2) зобов`язати Головне управління статистики у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію премій за грудень 2015 року, за лютий 2017 року, за квітень 2017 року, розрахувавши її розмір відповідно до приписів Закону України "Про індексацію грошових доходів населення";

3) зобов`язати Головне управління статистики у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати премій за грудень 2015 року, за лютий 2017 року, за квітень 2017 року, розрахувавши їх розмір відповідно до приписів Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року, №159;

4) стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління статистики у Полтавській області заборгованість з невиплаченої вихідної допомоги при звільненні 11 квітня 2017 року у сумі 2218,13 грн;

5) стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління статистики у Полтавській області згідно з вимогами статей 116, 117 КЗпПУ та встановленого факту його провини за протиправну невиплату премії за грудень 2015 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 24 грудня 2015 року до дати фактичного проведення повного розрахунку включно, яка в умовах нездійснення проведення повного розрахунку станом на 15 лютого 2021 року становить 43088,26 грн;

6) стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління статистики у Полтавській області та встановленого факту його провини за протиправну невиплату премії за квітень 2017 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 11 квітня 2017 року до дати фактичного проведення повного розрахунку включно, яка в умовах нездійснення проведення повного розрахунку, станом на 15 лютого 2021 року, становить 46695,14 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року по справі № 440/147/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління статистики у Полтавській області про стягнення заробітної плати, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково; зобов`язано Головне управління статистики у Полтавській області вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 премії за грудень 2015 року, лютий 2017 року, квітень 2017 року з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати премій згідно з положеннями Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 128-143).

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року по справі № 440/147/21 Головним управлінням статистики у Полтавській області нараховано та виплачено ОСОБА_1 премію за грудень 2015 року, лютий та квітень 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 414 від 23 червня 2021 року та довідкою (а.с. 13, 52).

Вважаючи, що із ОСОБА_1 не проведено повного розрахунку при звільнені 24 грудня 2015 року та при звільненні 11 квітня 2017 року, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить, на підставі статтей 116, 117 КЗпПУ, стягнути із Головного управління статистики у Полтавській області середній заробіток за період із 06 лютого 2017 року та із 28 листопада 2020 року по дату фактичної виплати премії, а також нарахувати та виплатити індексацію премії за спірні періоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що судовим розглядом не встановлено порушення відповідачем норм чинного законодавства у спірних правовідносинах та дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як зазначено вище, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти баланс між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Судовим розглядом установлено, що на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суд від 06 лютого 2017 року у справі № 816/43/16, яка набрала законної сили 10 квітня 2017 року, ОСОБА_1 Наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 06 лютого 2017 року за № 11 поновлено на посаді 25 грудня 2015 року із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 56, 178).

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суд від 27 листопада 2020 року у справі № 816/654/17, яке набрало законної сили 06 квітня 2021 року, ОСОБА_1 Наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 30 листопада 2020 року поновлено на посаді з 12 квітня 2017 року із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 57, 198).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на даний час працює в Головному управлінні статистики у Полтавській області та отримує заробітну плату, що не заперечується сторонами.

Зважаючи, що ОСОБА_1 із 06 лютого 2017 року по 11 квітня 2017 року і з 30 листопада 2020 року по теперішній час працює та отримує заробітну плату, що не заперечується сторонами, а за періоди між звільненнями та поновленнями на посаді на користь позивача стягнуто середній заробіток, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення середнього заробітку за той же період відповідно до статті 117 КЗпПУ є неможливим, оскільки це буде неспівмірно з правами позивача, яка отримує заробітну плату.

Варто також зазначити, що працюючи в Головному управління статистики у Полтавській області, ОСОБА_1 за захистом своїх порушених прав щодо нарахування та виплати премії за грудень 2015 року, лютий та квітень 2017 року зверталася до суду 11 січня 2021 року (справа № 440/147/21).

Вирішуючи спір у справі № 440/147/21, суд зобов`язав Головне управління статистики у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премії за грудень 2015 року, лютий 2017 року, квітень 2017 року з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати премій згідно з положеннями Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року, № 159.

Стосовно рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління статистики у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію премій за грудень 2015 року, за лютий 2017 року, за квітень 2017 року, розрахувавши її розмір відповідно до приписів Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом статті 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 25 грудня 2015 року, № 911-VIII у частині першій статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" цифри "101" замінено цифрами "103".

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Згідно з пунктом 5 Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, у якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Як убачається з письмових пояснень відповідача, з 01 грудня 2015 року був підвищений посадовий оклад за посадою, яку займала ОСОБА_1 , а тому індексація в грудні 2015 року не проводилася, оскільки для цього не було підстав (а.с. 159).

Вищевказане також підтверджується розрахунковим листом ОСОБА_1 за грудень 2015 року, в якому сума індексації значиться із знаком "мінус" 83,82 грн (а.с. 53).

Згідно з поясненнями Головного управління статистики у Полтавській області щодо виплати індексації грошових доходів у лютому, березні, квітні 2017 року (а.с. 159, 160), індексація за лютий, березень, квітень 2017 року не нараховувалася, оскільки поріг у 103 % перевищено у квітні 2017 року, а індекс інфляції опубліковано у травні, тому індексація проведена у червні 2017 року.

Розрахункові листи ОСОБА_1 за лютий та квітень 2017 року свідчать, що заробітна плата в даному періоді не індексувалася (а.с. 64, 182).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для індексації премії ОСОБА_1 за грудень 2015 року, лютий 2017 року та квітень 2017 року.

З огляду на встановлені обставини, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є правомірним.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують та свідчать про незгоду позивача із правовою оцінкою суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 по справі № 440/7905/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич