Справа № 280/4009/21
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 січня 2022 року

м. Київ

справа № 280/4009/21

адміністративне провадження № К/990/2506/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про стягнення суддівської винагороди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про стягнення суддівської винагороди, в якому просив:

визнати протиправними дії Запорізького апеляційного суду щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно із застосуванням обмежень, які встановлені статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №294-ІХ, із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2010 року №553-ІХ;

зобов`язати Запорізький апеляційний суд нарахувати та здійснити виплату позивачу недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно, розраховану на підставі частин 2, 3,4,5,6,8 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,2, доплати за вислугу років 80 відсотків, доплати за перебування на адміністративній посаді в суді 5 відсотків, доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, з урахуванням раніше сплачених сум, без застосування будь-яких обмежень, передбачених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2010 року №553-ІХ;

стягнути на користь позивача недоотриману суддівську винагороду у розмірі 663279 (шістсот шістдесят три тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн 33 коп., шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми за кодом програмної класифікації видатків 501150 - «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Запорізького апеляційного суду щодо виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно із застосуванням обмежень, які встановлені статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №294-ІХ, із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2010 року №553-ІХ.

Стягнуто з Запорізького апеляційного суду на користь ОСОБА_1 нараховану, але недоплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно в розмірі 663279,33 грн. (шістсот шістдесят три тисячі двісті сімдесят дев`ять гривень 33 копійки), з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

13 січня 2022 року Державна судова адміністрація України засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року.

Скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і стаття 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

У касаційній скарзі як на підставу для відкриття касаційного провадження скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі відповідач посилається на застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №686/23445/17.

Вказує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17 зазначено про те, що рішення Конституційного Суду України не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, отже, таке рішення не може вплинути на спірні правовідносини, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення.

Також при розгляді справи судом апеляційної інстанції не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20, від 22 червня 2021 року у справі № 260/3598/20, від 29 липня 2021 року у справі № 340/1727/20, від 23 червня 2021 року у справі № 520/13014/2020, від 28 липня 2021 року у справі №340/1901/20, від 05 серпня 2021 року у справі № 12182/20, від 09 вересня 2021 року у справі № 120/5243/20-а, від 29 вересня 2021 року у справі № 160/15370/20.

Зазначає, що у вказаних постановах Верховний Суд вказав про необхідність з`ясування причин невиплати позивачу суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду.

Скаржником процитовано певні абзаци вказаних вище постанов та всупереч вимогам КАС України не зазначено норми права, щодо застосування якої не ураховано висновок Верховного Суду, а також не доведено подібності правовідносин у справах, на які посилається.

З огляду на викладене, скаржник формально підійшов до виконання обов`язку установленого КАС України у частині обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, що унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження у цій справі.

Доводи скаржника зводяться до наведення норм законодавства та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про стягнення суддівської винагороди повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур