Справа № 460/1851/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/1851/21 пров. № А/857/20040/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 460/1851/21 (головуючий суддя Гудима Н.С., м. Рівне, повне судове рішення складено 22 квітня 2021) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому, з врахуванням нової редакції позовної заяви, поданої на виконання ухвали суду від 22.03.2021 про залишення позовної заяви без руху, просила: а) зобов`язати державного виконавця Рівненського РВ ДВС ЗМУ вчинити дії по виконанню ухвали Рівненського міського суду від 25.11.2020 та від 20.01.2021, як передбачено ч.7 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: закрити постанову №62225569 від 01.06.2020 про стягнення виконавчого збору в сумі 62465,41 грн (винесену на підставі постанови №60458353 від 05.11.2019 на виконання виконавчого листа №560/8580/15-ц) та постанову №62225680 від 01.06.2020 про стягнення виконавчого збору в сумі 21047,59 грн (винесену на підставі постанови №50738201 від 26.12.2019 на виконання виконавчого листа №569/8586/15-ц);

б) повернути кошти, стягнуті по даних постановах, на пенсійний рахунок, та зняти арешти, накладені на пенсійний рахунок і все майно.

Рішенням від 22 квітня 2021 року Рівненський окружний адміністративний суд в задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що судом неправильно витлумачено закон та застосовано закон, що не підлягає застосуванню.

Так, підставою для прийняття державним виконавцем постанов про відкриття виконавчих проваджень №62225569, №62225680 від 01.06.2020 про стягнення виконавчого збору були постанови про стягнення виконавчого збору №50738201 від 26.12.2019 та №60458353 від 05.11.2019, винесені на виконання виконавчих листів №569/8586/15-ц і №569/8580/15-ц, які протягом 7 місяців до виконання не пред`являлися, а отже, є нечинними (нікчемними). Крім того, ухвалами Рівненського міського суду від 25.11.2020 та від 20.01.2021 виконавчі листи визнано такими, що не підлягають виконанню. Отже, постанови про відкриття виконавчих проваджень на виконання нікчемних постанов є протиправними, їх належить скасувати.

Не погоджується апелянт і з сумами виконавчого збору, що підлягають стягненню, оскільки такі розраховані в розмірі 10% суми, що підлягала поверненню. Проте з аналізу норм Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, слідує, що при поверненні виконавчого документа стягувачу виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом. Звертає увагу, що залишок боргу по кредиту на умовах АТ «УкрСиббанку» було реструктуризовано, участі в цьому державний виконавець не брав.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги, просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги за їх безпідставністю, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що з 08.04.2016 у провадженні відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП 50738201 з примусового виконання виконавчого листа №569/8586/15-ц, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про солідарне стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ Укрсиббанк заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 8190,78 дол. США та 48,44 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, сплаченого судового збору в розмірі 1726,53 грн (постанова про відкриття ВП 50738201 від 08.04.2016).

З 05.11.2019 у провадженні відділу примусового виконання рішень Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження №60458353 з примусового виконання виконавчого листа №569/8580/15-ц, виданого Волинським апеляційним судом 18.07.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ Укрсиббанк заборгованості в розмірі 21610,43 дол. США за тілом кредиту; 2096,28 дол. США - за процентами та 19314,57 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості з тіла кредиту і 11280,26 грн пені з простроченими процентами, 6132,87 грн понесених судових витрат (постанова про відкриття ВП №60458353 від 05.11.2019)

В цей же день, 05.11.2019 відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №60458353, згідно з якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, в розмірі 62465,41 грн (а.с.120).

26.12.2019 відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №50738201, згідно з якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 21047,59 грн (а.с.68).

28.05.2020 на адресу відповідача від стягувача АТ Укрсиббанк надійшла заява вих.№24-4/509 від 21.05.2020, якою останній просив повернути виконавчий лист по справі №569/8586/15-ц, виданий Рівненським міським судом 21.01.2016 (ВП №50738201), та виконавчий лист по справі №569/8580/15-ц, виданий Волинським апеляційним судом 18.07.2019 (ВП №60458353) про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 без подальшого примусового виконання у зв`язку з врегулюванням питання стягнення кредитної заборгованості в добровільному порядку.

01.06.2020 державним виконавцем за вказаною заявою стягувача АТ Укрсиббанк про повернення виконавчих листів без виконання, на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII винесено:

- постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №60458353 від 01.06.2020, згідно з якою повернуто виконавчий лист по справі №569/8580/15-ц, виданий Волинським апеляційним судом 18.07.2019;

- постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №50738201 від 01.06.2020, згідно з якою повернуто виконавчий лист по справі №569/8586/15-ц, виданий Рівненським міським судом 21.01.2016

У вказаних постановах зазначено, що постанову про стягнення виконавчого збору виведено в окреме виконавче провадження.

В цей же день, 01.06.2020 старшим державним виконавцем Рівненського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) прийнято:

- постанову про відкриття виконавчого провадження №62225569 від 01.06.2020 з примусового виконання постанови про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору №60458353 від 05.11.2019 року у розмірі 62465,41 грн (а.с.122);

- постанову про відкриття виконавчого провадження №62225680 від 01.06.2020 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №50738201 від 26.12.2019 року у розмірі 21047,59 грн (а.с.69).

Вказані обставини справи встановлені рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у справі №460/4369/20, яке набрало законної сили згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.01.2021, між цими сторонами та які в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України не доказуються в цій справі.

Судом також встановлено, що 01.06.2020 відповідачем у межах виконавчого провадження ВП №62225569 прийнято постанову про арешт коштів боржника від 01.06.2020, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення 62665,41 грн (а.с.126) та в межах виконавчого провадження ВП №62225680 аналогічну постанову про арешт коштів боржника від 01.06.2020, якою накладено арешт на кошти, що містяться на відкритих рахунках, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення 21247,59 грн (а.с.75).

23.07.2020 державним виконавцем в межах ВП №62225569 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.166-167).

22.09.2020 позивач звернулася до державного виконавця із заявою про зняття арешту з рахунку в ПАТ КБ Приватбанк (а.с.44, 175).

Листом №50765 від 21.10.2020 у відповідь на вказане звернення відповідач повідомив позивачу, що з долученої довідки органу Пенсійного фонду №123/04.5-16 від 10.09.2020 не вбачається, що картковий рахунок у фінансовій установі АТ КБ "Приватбанк" за № НОМЕР_1 має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, а отже, у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з рахунку ОСОБА_1 (а.с.173-174).

02.12.2020 позивач повторно звернулася до відповідача з заявою про зняття арешту з рахунку, до якого долучила довідку з АТ КБ Приватбанк №HQBS3QR51POK0EBO від 27.11.2020 (а.с.15).

Згідно з довідкою АТ КБ Приватбанк №HQBS3QR51POK0EBO від 27.11.2020, позивач має відкритий рахунок, на який за період з 12.03.2020 по 27.11.2020 не надходили інші виплати, крім пенсії від ОВВ Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (а.с.16).

У відповідь на вказане звернення позивача, відповідач листом від 16.12.2020 №57843 повідомив про відсутність підстав для задоволення заяви про зняття арешту з рахунку, оскільки з вказаної довідки АТ КБ Приватбанк не вбачається, що рахунок позивача має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (а.с.20-21) .

Як слідує з матеріалів справи, 25.11.2020 ухвалою Рівненського міського суду у справі №569/8586/15-ц визнано виконавчий лист №569/8586/15-ц, виданий Рівненським міським судом Рівненської області 21.01.2016, таким, що не підлягає виконанню (а.с.9).

20.01.2021 ухвалою Рівненського міського суду у справі №569/8580/15-ц визнано виконавчий лист, виданий Рівненським міським судом Рівненської області №569/8580/15-ц 18.07.2019, таким, що не підлягає виконанню (а.с.10-12).

У зв`язку з цим, 23.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до державного виконавця з заявою про закриття виконавчого провадження №62225569 (а.с.43).

За результатами розгляду цієї заяви відповідач листом №2702 від 22.01.2021 повідомив позивачу, що виконавче провадження №62225680 відкрите 01.06.2020 на підставі постанови №50738201, виданої 26.12.2019 Рівненським РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) про стягнення 21047,59 грн виконавчого збору, виконавче провадження № 62225569 відкрите 01.06.2020 на підставі постанови Рівненського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) про стягнення виконавчого збору №60458353 від 05.11.2019 в сумі 65465,41 грн. Постанови про стягнення виконавчого збору №60458353 від 05.11.2019 та №50738201 від 26.11.2019 набрали чинності, неоскаржені у встановленому законом порядку, а тому відсутні підстави для закінчення виконавчих проваджень (а.с.4, 185).

Матеріали справи також свідчать, що 23.03.2021 на підставі вимог п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України Про виконавче провадження, у зв`язку із стягненням виконавчого збору в сумі 21047,59 грн. в повному обсязі відповідачем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №62225680 (а.с.116).

Не погодившись з такими діями відповідача, вважаючи, що наявні підстави для закінчення виконавчих проваджень по стягненню виконавчого збору №62225569 від 01.06.2020, №62225680 від 01.06.2020 та зняття арештів, накладених на пенсійний рахунок і все майно, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що відсутні правові підстави, передбачені ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», для закінчення виконавчих проваджень ВП №62225569 про стягнення виконавчого збору в сумі 62465,41 грн та ВП №62225680 про стягнення виконавчого збору в сумі 21047, 59 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

З матеріалів справи колегія суддів встановила, що предметом розгляду у даній адміністративній справі є наявність правових підстав для зобов`язання відповідача закінчити виконавчі провадження №62225569 по стягненню виконавчого збору в сумі 62465,41 грн та №62225680 по стягненню виконавчого збору в сумі 21047,59 грн, а також для зняття арештів, накладених на пенсійний рахунок і все майно в межах цих виконавчих проваджень. Інші дії, бездіяльність чи рішення державного виконавця позивачем в даній справі не оскаржуються.

Так, відповідно до ст.1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

В свою чергу, п.5 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, колегія суддів зазначає, що постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору є самостійним рішенням, що підлягає примусовому виконанню, та виконавець повинен вчинити всі передбачені законодавством обов`язкові дії по примусовому виконання такого виконавчого документа.

За правилами п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно зі статтею 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Поряд з цим, як підставно зазначив суд першої інстанції, окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону N1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за N1302/29432 (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов, далі - Інструкція).

Так, пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Отже, з наведених вище нормативних приписів слідує, що підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто.

При цьому, якщо постанова про стягнення виконавчого збору винесена, однак, виконавчий збір не стягнуто, вона не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ, на підставі якого, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що постанова про стягнення виконавчого збору №50738201 від 26.12.2019 була прийнята відповідачем в межах виконавчого провадження № 50738201, яке в подальшому (01.06.2020) було завершене у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за заявою останнього згідно з п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII. У зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу, в порядку визначеному ч.3 ст. 40 Закону України №1404-VIII , постанова про стягнення виконавчого збору №50738201 від 26.12.2019 в розмірі 21047,59 грн зареєстрована відповідачем в автоматизованій системі виконавчих проваджень 01.06.2020 як виконавчий документ, що підлягає виконанню в порядку цього Закону. Внаслідок цього, відповідачем постановою від 01.06.2020 відкрито виконавче провадження ВП №62225680 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №50738201 від 26.12.2019.

Аналогічна ситуація щодо постанови про стягнення виконавчого збору №60458353 від 05.11.2019. Вказана постанова прийнята в межах виконавчого провадження №60458353, яке постановою відповідача від 01.06.2020 було завершене у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу АТ Укрсиббанк за його заявою згідно з п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII. Постанова про стягнення виконавчого збору №60458353 від 05.11.2019 в розмірі 62465,41 грн. зареєстрована 01.06.2020 у АСВП як виконавчий документ, що підлягає виконанню, у зв`язку з чим 01.06.2020 відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62225569 з її примусового виконання.

Поряд з цим, у позові позивач, з посиланням на положення ч.7 ст. 27 Закону №1404-VIII, просить зобов`язати відповідача вчинити дії по виконанню ухвали Рівненського міського суду від 25.11.2020 та від 20.01.2021, а саме: закрити постанову №62225569 від 01.06.2020 про стягнення виконавчого збору в сумі 62465,41 грн та постанову №62225680 від 01.06.2020 про стягнення виконавчого збору в сумі 21047,59 грн, а також зобов`язати зняти арешт з коштів на рахунку, з майна та повернути стягнуті кошти.

Тобто, фактично позивач просить зобов`язати відповідача закінчити виконавчі провадження №62225569 про стягнення виконавчого збору в сумі 62465,41 грн та №62225680 про стягнення виконавчого збору в сумі 21047,59 грн на підставі ухвал Рівненського міського суду Рівненської області від 25.11.2020 у справі №569/8586/15-ц та від 20.01.2021 у справі №569/8580/15-ц, якими визнані такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи №569/8580/15-ц від 18.07.2019 та №569/8586/15-ц від 21.01.2016 відповідно.

Оцінюючи ці доводи позову та апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що за правилами п.5 ч.1 ст. 39 Закону №1404 -VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Згідно з вимогами ч.7 ст.27 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Водночас, суд попередньої інстанції правильно зазначив, що виконавчими документами в межах виконавчих проваджень №62225569 та №62225680 є постанови Рівненського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 26.12.2019 №50738201 та від 05.11.2019 №60458353 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 21047,59 грн. та в сумі 62465,41 грн. відповідно, а не виконавчі листи №569/8580/15-ц від 18.07.2019 та №569/8586/15-ц від 21.01.2016, які визнані такими, що не підлягають виконанню, і виконавчі провадження по примусовому виконанню яких завершені 01.06.2020 за заявою стягувача на підставі вимог п.1 ч.1 ст.37 Закону 1404-VIII.

Отже, вказані постанови про стягнення виконавчого збору в розумінні п.5 ч.1 ст.3 Закону №1404 є окремими виконавчими документами, що підлягають примусовому виконанню, і самостійною підставою для відкриття виконавчого провадження по їх виконанню. Дані постанови про стягнення виконавчого збору такими, що не підлягають виконанню не визнавалися, є чинними, не оскаржувалися, не скасовані, а тому підстави для їх невиконання, як і підстави для закінчення виконавчих проваджень з їх примусового виконання на підставі ст. 39 Закону №1404 та виконання ч.7 ст. 27 Закону №1404 у державного виконавця відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковою позицію апелянта, що визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів №569/8580/15-ц від 18.07.2019 та №569/8586/15-ц від 21.01.2016 по стягненню боргу за кредитними зобов`язаннями, за якими стягувачем є АТ Укрсиббанк, є підставою для закінчення виконавчих проваджень по стягненню виконавчого збору №62225569 та №62225680, де стягувачем є Рівненський РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів).

Крім того, як свідчать матеріали виконавчого провадження №62225580, таке вже закінчене на підставі постанови державного виконавця від 23.03.2021 (а.с.116).

З урахуванням встановлених обставин справи в їх сукупності та наведеного вище нормативно-правового регулювання спірних відносин, суд першої інстанції дійшов переконливих висновків, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача вчинити дії по виконанню ухвал Рівненського міського суду від 25.11.2020 та від 20.01.2021, а саме: закінчити на підставі ч.7 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчі провадження ВП №62225569 про стягнення виконавчого збору в сумі 62465,41 грн та ВП №62225680 про стягнення виконавчого збору в сумі 21047,59 грн є необґрунтованими, безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зняття арешту, накладеного на рахунок позивача, з огляду на наступне.

Статтею 56 Закону №1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.52 Закону №1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 59 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України Про виконавче провадження підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З системного аналізу вищенаведених правових норм слід дійти висновку, що виконавець знімає арешт з майна боржника на підставі п.1 ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII за наступних обов`язкових умов: - отримання документального підтвердження про те, що конкретний рахунок має спеціальний режим використання; - заборона на звернення стягнення, визначена законом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суб`єктом, наділеним правом надавати документальне підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, є саме банківська установа.

Тобто, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, а в разі встановлення перебування цих коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII.

Проте з наявних у матеріалах справи доказів, а саме - довідки АТ КБ "Приватбанк" від 26.03.2021 №С84KBSAMU58J6F87, судами встановлено, що рахунок позивача № НОМЕР_1 , на кошти на якому виконавцем був накладений арешт постановою від 01.06.2020, є рахунком, на який можуть зараховуватися будь-які кошти (виплати) боржника, призначені не лише для виплати пенсії.

Також матеріалами справи підтверджується, що АТ КБ "Приватбанк" постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника від 01.06.2020 виконало, жодних повідомлень про спеціальний статус відкритого на ім`я позивача рахунку та/або заборону звернення на кошти, які перебувають на ньому, державному виконавцю в порядку ст.52 Закону №1404-VIII не надсилало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. Доказів протилежного ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Враховуючи те, що АТ КБ "Приватбанк" не повідомляв відповідача про спеціальний режим використання рахунку позивача і не повернув постанову про накладення арешту коштів боржника державному виконавцю без виконання, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати вказаний рахунок таким, що є зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

А тому, державний виконавець, відмовляючи ОСОБА_1 у знятті арешту з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ "Приватбанк", діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, позаяк правові підстави для такого відсутні. Відтак позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 (пункт 7.11).

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 460/1851/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 21.01.2022.