Справа № 346/4580/21
Суддя: П'ятковський В. І.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/4580/21
Провадження № 2-а/346/7/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

складі головуючого судді: П`ятковський В. І.

секретаря: Матушевської Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківської області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом посилається на те, що постановою від 09 вересня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 4 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн.

У постанові зазначено, що того дня о 12 год він, керуючи транспортним засобом марки «Peugeot 207 SW» д.н.з. « НОМЕР_1 » в с. Шепарівці, по вул. Карпатська Коломийського району здійснив перевищення допустимої швидкості на 54 км від встановленої.

Із вказаною постановою не погоджується, оскільки вважав, що ділянка дороги на якій було здійснено перевищення швидкості руху знаходиться поза межами населеного пункту м. Коломия, а дорожнього знаку, який позначає початок населеного пункту с. Шепарівці з дороги не видно, оскільки він прикритий рослинністю.

Крім того вказав, що пристрій за допомогою якого вимірювалася швидкість руху його транспортного засобу, не був стаціонарно закріплений, як того вимагають норми чинного законодавства, а знаходився в руках працівника поліції.

Також, працівниками поліції при складанні оскаржуваної постанови на його вимогу надано на ознайомлення сертифікат відповідності приладу TruCam, яким зафіксовано порушення без наявності ідентифікаційних ознак приладу.

Зазначає, що працівниками поліції при складенні оскаржуваної постанови допущено ще ряд порушень, зокрема не був увімкнений проблисковий маячок на службовому автомобілі, постанова складена не працівником поліції який зафіксував правопорушення, а його напарником, а також йому було відмовлено в ознайомленні із нарядом-завданням, що підтверджував право працівників поліції патрулювати вказану ділянку дороги.

Тому, зважаючи на викладені порушення при фіксуванні правопорушеннчя та складенні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, просить скасувати постанову, а провадження відносно нього закрити. В судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Атаманюк подав заяву про розгляд справи в його та позивача відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подав відзив на позовну заяву в якому із вимогами позовної заяви не погодився. Свої заперечення мотивує тим, що дійсно вказаного дня близько 12 год 01 хв за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 (серійний номер ТС008397) виявлено порушення позивачем, який керував транспортним засобом, п. 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме що транспортний засіб рухався зі швидкістю 104 км/год, чим на 54 км/год перевищив дозволену у населеному пункті швидкість руху. Водія зупинено, встановлено його особу, повідомлено про порушення, що стало причиною зупинки та оголошено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення. В подальшому з дотриманням процедури складено оскаржувану постанову.

Зазначає, що не має необхідності додаткових доказів, що підтверджують винуватість позивача оскільки згідно принципу роботи вказаного вимірювального пристрою достовірність інформації порушення правил дорожнього руху можу бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом, підробка змісту інформації неможлива. Чинним законодавством не передбачено повторного проходження процедури (сертифікації) приладів, що завезені в Україну та введені в експлуатацію. Прилад TruCam визначено переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольованих випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193. Вказує, що на відміну приладів старих зразків прилад TruCam 20/20 вимірює швидкість об`єкта на який наведено лазерний приціл (на відео це позначається курсором). Сертифікат на повірку транспортного засобу був чинний на момент винесення оскаржуваної постанови, а також вказав, що прилад може використовуватися в ручному режимі, посилаючись на лист ДП «Всеукраїнського державного науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» № 22-38/49 від 01 жовтня 2019 року в змісті якого зазначено, що лазерний вимірювач швидкості TruCam, належить до ручних засобів вимірювання швидкості, та конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання та фіксації швидкості руху транспортних засобів.

Тому вважає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обгрунтованою та законною, та просить в задоволенні позову відмовити, справу розглянути буз участі представника відповідача.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи та заперечення на які посилаються сторони суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 , як водія транспртного засобу, 09 вересня 2021 року винесено постанову серії БАА № 590852 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та визнано винним за ст. 122 ч. 4 КУпАП, перевищення дозволеної швидкості руху транспортних засобів в населеному пункті на 54 км/год і накладено штраф в розмірі 1700 грн (а.с. 7).

В силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч.2 ст. 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до правил ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 50 км/год, а саме на 54 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості руху приладом LTI 20/20.

Дослідивши долучені відповідачем фотознімки та відеофіксацію приладу LTI 20/20, судом встановлено, що вказані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Таким чином, посилання відповідачем в оскаржуваній постанові на докази, щодо фактичної зони дії дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км.

За відсутності покликання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 20 км.

Відтак, відповідач в особі працівника патрульної поліції який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

При складанні оскаржуваної постанови інспектором не вказано пункт Правил дорожнього руху, який було порушено позивачем.

Щодо посилань позивача, що докази його вини, отримані внаслідок використання лазерного вимірювача TruCam є недопустимими, оскільки інспектором не надано відповідних документів на вказаний прилад, крім того, лазерний вимірювач TruCam знаходився у руках працівника поліції, що суперечить положенням ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», суд вважає наступне.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

З урахуванням зазначеної правової норми, суд доходить висновку, що прилад TruCam, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу, не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень Правил дорожнього руху.

Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст. 40 Закону №580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз наявних доказів вказує, що відповідачем не дотримано в повній мірі вимог оформлення постанови серії БАА № 590852 від 09 вересня 2021 року, щодо допущеного водієм Колосом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП., а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та ч. 1 ст. 122 КпАП України, керуючись ст.ст. 2, 19, 121, 132, 134, 241-251, 289 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії БАА № 590852 від 09 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2022 року.

Суддя П`ятковський В. І.