Справа № 380/6150/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/6150/21 пров. № А/857/18230/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Обрізка І.М.,

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Брильовський Р.М.), ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в м.Львові 18 серпня 2021 року у справі №380/6150/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

16.04.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-95723-50 від 11.02.2021.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що від сплати єдиного внеску звільняються особи за таких умов: якщо отримують пенсію за віком, або є особами з інвалідністю та отримують пенсію відповідно до закону або соціальну допомогу, або досягли віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Суд першої інстанції вказав, що позивач є пенсіонером, незважаючи на те, що являється громадянином Нідерландів, де право на пенсію виникає при досягненні особою 66 років. Суд першої інстанції зазначив, що «пенсіонер за віком» - це особа, яка набуває право на отримання пенсії не лише після досягнення загально визначеного пенсійного віку, а також після досягнення віку, встановленого законодавством, і у разі дострокового виходу на пенсію за певних обставин. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, якій призначена пенсія за вислугу років, є пенсіонером за віком у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому звільнений від сплати єдиного внеску при здійсненні підприємницької діяльності та зазначив, що оскаржувана вимога відповідача не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, зокрема, така винесена не на підставі та у спосіб визначений законами України, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана вимога 11.02.2021 №Ф-95723-50 сформована контролюючим органом через наявність у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Скаржник вказує, що законодавець розмежовує платників єдиного внеску на роботодавців та фізичних осіб-підприємців. Скаржник зазначає, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується та, що згідно інтегрованих карток платника заборгованість ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного соціального внеску станом на 31.01.2021 становить 17852,06 грн. (автоматичне нарахування за третій, четвертий квартали 2019-2020 років), а тому сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2021 №Ф-95723-50, яка направлена на адресу позивача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що він, будучи фізичною особою-підприємцем, якій призначена пенсія за вислугу років, є пенсіонером за віком у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому звільнений від сплати єдиного внеску при здійсненні підприємницької діяльності. Також вказує, що є іноземцем, не укладав договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) є незаконною ще й з цієї підстави.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином Нідерландів 1954 року народження, має посвідку на постійне проживання в Україні, з 26.02.2016 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, основна діяльність 70.22 (консультування з питань комерційної діяльності й керування).

11 лютого 2021 року Головним управлінням ДПС у Львівській області сформовано та направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-95723-50, згідно з якою станом на 31.01.2021 заборгованість зі сплати недоїмки з єдиного внеску становить 17 852,06 грн.

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №2464-VI) відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 якого єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Варто зауважити, що вимога у цій справі сформована відповідно до статті 25 Закону №2464-VI, якою вимагається сплатити недоїмку з ЄСВ.

Відповідно до частин 2 4 статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 4 статті 4 Закону № 2464-VI).

Отже, звільнення фізичної особи-підприємця від сплати єдиного внеску можливе за наявності двох визначених законом умов: така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або особи з інвалідністю та отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Водночас, виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Добровільна участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування - це можливість забезпечити страховий стаж та створити умови для збільшення розміру майбутньої пенсії. Якщо особа у певні періоди не сплачувала страхові внески, то єдиною можливістю для включення цих періодів до страхового стажу є добровільна сплата таких внесків.

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом № 1058-IV пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом (абзац 22 статті 1 Закону №1058-IV).

Стаття 26 Закону № 1058-IV визначає умови призначення пенсії за віком, де обумовлено, що до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №814/779/17 розглядаючи у системному взаємозв`язку норми Закону № 1058-IV та положення частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI, досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV) є загальним страховим ризиком, який поруч із інвалідністю, вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Однак, визначення статусу «пенсіонера за віком» передбачає право на отримання особою саме страхової виплати у формі пенсії. Водночас, із проаналізованих положень законодавства не можна зробити висновок про пряму нормативну вказівку щодо обов`язкового виду страхової виплати, яку повинна отримувати особа, що досягла пенсійного віку, для застосування норми про звільнення від сплати єдиного внеску.

Так, відповідно до долученої до матеріалів справи копії листа Головного управління ДПС у Львівській області від 15.04.2021, згідно з інформаційною базою даних органу доходів і зборів ОСОБА_1 перебуває на обліку в Галицькій ДПІ ГУ ДПС у Львівській області на спрощеній системі оподаткування як платник податків за основним місцем обліку, фізична особа-підприємець з 26.02.2016. Станом на 31.01.2021 згідно з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість по єдиному внеску становила 17852,06 грн. (автоматичні нарахування за ІІІ, ІV квартали 2019 року та 2020 рік). За зазначений період сплата даних нарахувань відсутня.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, позивач 1954 року народження, а отже є пенсіонером за віком у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Окрім того суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.4 ст.4 укладеної між Україною і Королівством Нідерландів Конвенції про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно від 24.10.1995, Договірна Держава, її політико-адміністративні або місцеві органи влади, організації Держави, політико-адміністративного підрозділу або місцевих органів влади, так само як пенсійний фонд або благодійна організація, що визнані як такі в Договірній Державі та доход яких в цілому звільнено від оподаткування в цій Державі, вважаються резидентом цієї Держави. Визнаним пенсійним фондом буде вважатися будь-який пенсійних фонд, який визнаний і контрольований згідно із статутним положенням цієї Держав.

Згідно до ч.1 ст.18 Конвенції, згідно з положеннями пункту 2 статті 19 цієї Конвенції, пенсії та інші подібні винагороди, що виплачуються резиденту Договірної Держави з огляду на минулу роботу, та будь-яка рента, що виплачується резиденту Договірної Держави з огляду на минулу роботу, повинні оподатковуватись лише у цій Державі.

Відповідно до ч.3 ст.18 Конвенції, будь-яка пенсія чи інша виплата, що виплачується згідно з положеннями системи соціального захисту Договірної Держави резиденту другої Договірної Держави, може оподатковуватись у першій згаданій Державі.

Аналіз вищевикладених положень Конвенції дає підстави колегії суддів дійти висновку, про що при прийнятті оскаржуваної вимоги відповідачем такі, також, не були враховані.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, є пенсіонером за віком у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому звільнений від сплати єдиного внеску при здійсненні підприємницької діяльності.

В свою чергу контролюючим органом всупереч вимог статті 77 КАС України не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження наявності правових підстав для стягнення з позивача недоїмки за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску, тоді як оскаржувана вимога відповідача не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, зокрема, така винесена не на підставі та у спосіб визначений законами України, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності дій відповідача щодо складання та направлення оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі №380/6150/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді І. М. Обрізко
С. М. Шевчук