Справа № 380/13306/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/13306/21 пров. № А/857/21951/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року, головуючий суддя Сасевич О.М., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ у Львівській області, ГУПФУ у Вінницькій області, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в перерахунку її, ОСОБА_1 , пенсії; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №41 від 12.04.2021 року Про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, починаючи з 06 квітня 2021 року провести відповідний перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника судді ОСОБА_2 , згідно з довідкою Львівського апеляційного суду №07.20/217/2021 від 01 квітня 2021 року, без обмеження граничного розміру щомісячних пенсійних виплат.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що відповідачем було порушено її право на пенсійне забезпечення, з урахуванням особливостей, які встановлені чинним законодавством України щодо суддів і членів їх сімей, безпідставно відмовлено в проведенні належного перерахунку призначеної пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №41 від 12.04.2021 року Про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, починаючи з 06 квітня 2021 року провести відповідний перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника судді ОСОБА_2 згідно з довідкою Львівського апеляційного суду №07.20/217/2021 від 01 квітня 2021 року, без обмеження граничного розміру щомісячних пенсійних виплат.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є вдовою за ОСОБА_2 і на час смерті останнього знаходилася на його утриманні. ОСОБА_2 був суддею у відставці (з посади заступника голови Львівського апеляційного суду) та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. У зв`язку з чим, позивачці призначено пенсію в разі смерті годувальника за померлим суддею ОСОБА_2 . Пенсію обчислено з врахуванням страхового стажу годувальника 38 років 07 місяців 17 днів, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 3 роки 05 місяці 28 дні, стажу державної служби (судді) 32 роки 02 місяці 05 дні, заробітної плати (щомісячного довічного грошового утримання).

Зазначене встановлене рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.10.2016 року у справі №462/5114/16-а, а тому звільняється від доказування в силу ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України. Окрім цього, такі обставини не заперечуються та визнаються сторонами.

Після смерті чоловіка, ОСОБА_1 у 2016 році зверталася до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова зі заявою про перерахунок її пенсії, в чому їй було відмовлено. У зв`язку з чим, за позовом ОСОБА_1 , рішенням Залізничного районного суду м. Львова 19.10.2016 року у справі №462/5114/16-а було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника виходячи з розміру заробітної плати суддів відповідно до довідки Апеляційного суду Львівської області від 02.08.2016 року №333/07-20. Таким рішенням суду встановлено право ОСОБА_1 на отримання пенсії в зв`язку з втратою годувальника (яким був суддя у відставці ОСОБА_2 ) відповідно до призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Суд також ствердив про наявність підстав для перерахунку такої пенсії в зв`язку з втратою годувальника в зв`язку зі зміною розмірів довічного грошового утримання судді у відставці (відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016).

Львівським апеляційним судом, на підставі Закону України Про судоустрій і статус суддів та рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №1-р/2020, позивачці було видано довідку від 01.04.2021 року №07.20/217/2021 про розмір суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.

Матеріалами справи засвідчується, що з урахуванням такої довідки ОСОБА_1 у квітні 2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявами про перерахунок розміру її пенсії в зв`язку з втратою годувальника, зважаючи на відповідну зміну щомісячного довічного грошового утримання судді.

Листом від 26.04.2021 року №4751-4661/М-52/8-1300/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку про те, що розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Окрім того, відповідач проінформував, що заява ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії відповідно до довідки Львівського апеляційного суду від 01.04.2021 року №07.20/217/2021 опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким прийнято рішення про відмову.

Так, відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12.04.2021 року №41 позивачці відмовлено в перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника з огляду на те, що розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, у 2021 році не змінювався, а тому, підстав для відповідного перерахунку немає.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії по втраті годувальника, оскільки розмір такої пенсії залежить від розміру довічного грошового утримання судді у відставці, на утриманні якого вона перебувала, й котрий перебуває у прямій залежності від суддівської винагороди, яку отримує повноважний суддя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Як встановлено статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування регулює принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування передбачено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 25 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням надаються, зокрема, такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення як пенсійне страхування у формі: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно із ст. 26 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, смерть годувальника відноситься до страхових випадків, з настанням яких надаються матеріальне забезпечення та соціальні послуги забезпечення особам за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Частиною 1 ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, в зв`язку зі смертю годувальника, на утриманні якого вона перебувала, особа має право на відповідний вид пенсійного забезпечення пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Таким чином, на користь судді в Україні, який вийшов у відставку, може виплачуватися або пенсія на умовах, визначених законом, або щомісячне довічне грошове утримання судді, в залежності від вибору останнього.

При цьому, пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу.

Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника. Щомісячне довічне грошове утримання судді також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка призначається при звільненні судді у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення. Встановлене державою матеріальне й соціальне забезпечення судді (пенсійне забезпечення та довічне грошове утримання судді) мають також спільну мету та призначення й є однією з форм гарантій незалежності судді, що кореспондує ст. 126 Конституції України.

З аналізу наведених норм слідує, що ОСОБА_1 має право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці ОСОБА_2 , обчисленої відповідно до ст. 37 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Наведені обставини встановлені в рішенні Залізничного районного суду м. Львова 19.10.2016 року у справі №462/5114/16-а, яким підтверджено право позивачки на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

Таким чином, суд вважає безпідставними покликання апелянта про неможливість призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, який отримував щомісячне довічне грошове утримання судді, через відмінну природу такої виплати від пенсії.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування містить положення про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, такі обмеження застосовуються до пенсії за віком (ч. 3 ст. 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), пенсії, призначеної на умовах законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про статус народного депутата України, Про наукову і науково-технічну діяльність (п. 13-2 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Однак, позивач отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Закону України Про судоустрій і статус суддів, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що обмеження максимального розміру до такої пенсії не застосовуються.

За висновками Конституційного Суду України в рішенні від 08.06.2016 року №4-рп/2016, у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зміна грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020 встановлено, що довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не є сталою, конкретно визначеною сумою та підлягає перерахунку у разі зміни (збільшення) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зміна розміру раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання є підставою для зміни розміру пенсії, в даному випадку, у зв`язку з втратою годувальника, яка призначена у встановленому відношенні до розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії по втраті годувальника, оскільки розмір такої пенсії залежить від розміру довічного грошового утримання судді у відставці, на утриманні якого вона перебувала, й котрий перебуває у прямій залежності від суддівської винагороди, яку отримує повноважний суддя.

При цьому, такий перерахунок підлягає безумовному здійсненню з огляду на необхідність приведення пенсійних виплат позивачки у відповідність до розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (померлого ОСОБА_2 , на утриманні якого вона перебувала), який у свою чергу залежить від суддівської винагороди повноважного судді (що вказано в довідці апеляційного суду).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі №380/13306/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький