Справа № 480/11140/21
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кравченка Є.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
представника позивача - Попович Ю.О.,
до Головного управління Національної поліції у Сумській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Сумській області (далі - відповідач), в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області в частині затримки остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.2 ч. 2 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" на виконання наказу від 15.04.2021 №154 о/е;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 19.06.2021 по 06.10.2021;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при звільненні зі служби в поліції йому протиправно не виплачено одноразову грошову допомогу у відповідності до законодавства України. Позивач неодноразово звертався особисто та через свого адвоката до відповідача із заявою про проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні, на що отримував письмові відповіді про неможливість здійснення виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки відповідно до вказівки Національної поліції України від 09.02.2021 за № 33/09-29-2021дск грошові кошти для виплати грошової допомоги виділяються Національною поліцією України згідно поданої ГУНП в Сумській області інформації про потребу в коштах на виплату грошової допомоги. Станом на 08.09.2021 кошти на виплату грошової допомоги поліцейським ГУ НП в Сумській області, звільнених у квітні 2021 Національною поліцією України не виділялись. На підставі зазначеного виплатити грошову допомогу не вбачається можливим.
Позивач вказує, що в порушення вимог ст. 116,117 КЗпП в день звільнення (19.04.2021) йому не була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, допомога протиправно виплачена позивачу відповідачем не в день звільнення, а 06.10.2021.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому позивач має право на відшкодування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні згідно вимог ст. 117 КЗпП.
Ухвалою суду від 04.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 02.12.2021 клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін задоволено, вирішено перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Грошові кошти для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейських виділяються Національною поліцією України. Згідно порядку визначеного Національною поліцією України інформація про потребу в коштах на виплату одноразової допомоги при звільненні поліцейським, які звільнені зі служби в поліції у квітні 2021 року, надана до Національної поліції України 16 квітня 2021 року.
В період з квітня 2021 року по вересень 2021 року кошти для виплати одноразової допомоги при звільненні поліцейським ГУНП в Сумській області, які звільнені зі служби в поліції у квітні 2021 року, Національною поліцією України не виділялись. Після надходження фінансування з Національної поліції України 04 жовтня 2021 року кошти були перераховано ОСОБА_1 на картковий рахунок 06 жовтня 2021 року.
Враховуючи викладене, відповідач вважає, що дії ГУНП в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги при звільненні - є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.
Ухвалою суду від 16.12.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю участі жодного з представників ГУНП в Сумській області у розгляді цієї справи через перебування у відпустках та зайнятість у розгляді інших судових справ.
Суд відмовляє у задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки представником відповідача не надано жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що у період з 15.08.1997 по 22.09.2004 ОСОБА_1 проходив службу в Державному Департаменті України з питань виконання покарань, з 11.04.2011 по 27.06.2014 проходив службу в Державній пенітенціарній системі, з 03.07.2014 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах середнього начальницького складу, а з 07.11.2015 по 19.04.2021 проходив службу в Національній поліції України на посадах середнього складу поліції, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (а.с. 9-10).
Наказом т.в.о начальника ГУНП в Сумській області від 15.04.2021 № 154 о/с відповідно до п. 2 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 начальника сектору конвойної служби управління превентивної діяльності ГУНП в Сумській області - звільнено зі служби в поліції з 19.04.2021 (а.с. 8).
Згідно вказаного наказу вислуга років станом на 19.04.2021 складає 17 років 01 місяць 08 днів, вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становить 06 років 09 місяців 15 днів.
03.09.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату належної йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с. 14).
08.09.2021 відповідачем на звернення позивача надано лист-відповідь № 1464/05/29/Ш-215-2021, якою відмовлено в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки кошти для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським ГУНП в Сумській області, які звільнені зі служби в поліції в період з 18.03.2021 по 17.04.2021 Національною поліцією України не виділялися. Зазначено, що після надходження коштів з Національної поліції України одноразова грошова допомога при звільненні буде перерахована позивачу (а.с. 15).
Позивач вважає, що несвоєчасна виплата одноразової грошової допомоги порушує його права та законні інтереси у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо)
Вказані норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства усіх виплат у день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Відповідно до статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року N 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом МВС, від 06.04.2016, № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок № 260).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 липня 2020 року № 539 "Про внесення змін до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260", який набрав чинності з 21 серпня 2020 року, внесено зміни до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" (далі - наказ МВС № 539), внаслідок чого Порядок № 260 доповнено розділом VI.
Водночас цим наказом виключено пункт 23 розділу І Порядку № 260, яким було передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.
При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VI Порядку № 260 з урахуванням змін, внесених наказом МВС № 539, поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Пунктом 8 розділу VI Порядку № 260 передбачено, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що з 21.08.2020, змінено порядок обчислення та строки виплати поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні.
Суд зазначає, що враховуючи дату звільнення позивача зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (19.04.2021), застосуванню при обчисленні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні підлягають норми Порядку № 260 з урахуванням змін, внесених наказом МВС № 539, за якими обов`язок виплати спірної допомоги у відповідача виникає не з дня звільнення з поліції, а не пізніше двох місяців з дня його звільнення, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження.
При цьому лише факт відсутності коштів надає можливість відповідача виплатити спірну допомогу протягом п`яти робочих днів з дня їх надходження.
Таким чином нормами спеціального законодавства, якими у спірних відносинах є положення Порядку № 260, передбачено інший термін для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ніж статтею 116 КЗпП України, яка у цих відносинах є загальною в частині визначення дати кінцевого розрахунку з позивачем щодо виплати спірної допомоги та відмінною від положень вказаного Порядку.
Проте, спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за речове майно, які не є складовими грошового забезпечення), у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей 116, 117 далі - КЗпП в частині, що не суперечить спеціальному законодавству.
В той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних відносин.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 01.03.2018 по справі № 806/1899/17, від 04.12.2019 по справі № 825/66/16.
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Для захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.
Суд враховує, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум, яка є обов`язковою для суду апеляційної інстанції при вирішенні цього спору.
Суд зазначає, що спір щодо розміру виплаченої одноразової грошової допомоги між сторонами відсутній, виплата допомоги відбулася 06.10.2021, тобто більш ніж через п`ять місяців після звільнення, що з урахуванням пункту 8 розділу VI Порядку № 260, та ненадання доказів відсутності надходження коштів для такої виплати пізніше спливу двох місяців з дня звільнення ОСОБА_1 дає підстави стверджувати про несвоєчасність здійснення відповідачем на користь позивача одноразової грошової допомоги при звільненні.
Лист ГУ НП у Сумській області від 16.04.2021 № 700/117/04/29-2021, адресований заступнику Голови Національної поліції України полковнику поліції Василю Тетері, «Про додаткову потребу в коштах на оплату праці» жодним чином не підтверджує обставини відсутності у відповідача коштів для виплати позивачу спірної допомоги протягом встановлених строків, визначених п. 8 розділу VI Порядку № 260.
Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з служби, внаслідок доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України підлягають відхиленню.
З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, а також постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявністьзаборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до п. 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з п.20 розділу І Порядку № 260 за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується.
Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення поліцейського, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.
Згідно з довідкою про доходи ГУ НП у Сумській області від 03.12.2021 № 29/1873, розмір середньоденного грошового забезпечення заявника складає 517,56 грн. (а.с. 55).
Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, а також постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Беручи до уваги неістотність суми компенсації за невикористану відпустку, відносно загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у зазначеній вище постанові, колегія суддів вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
У позовній заяві зазначено, що витрати позивача на професійну правничу допомогу склали 5000,00 грн. Тому просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до наявних у матеріалах справи ордера адвокатом позивача, який надає послуги, є ОСОБА_2 .
На обґрунтування понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., позивач надав суду наступні письмові докази:
- копію договору про надання правової допомоги № 08/06-2 від 08.06.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Попович Ю.О. (а.с. 18-19);
- копію додаткової угоди від 07.10.2021 до договору про надання правової допомоги № 08/06 від 08.06.2021 (а.с. 20);
- квитанцію про сплату за послуги з надання правової допомоги від 08.06.2021 на суму 2500,00 грн. (а.с. 21);
- опис виконаних робіт станом на 21.10.2021 (а.с. 21);
- копію ордера від 21.10.2021 серії ВМ № 1016690 (а.с. 22);
- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії СМ № 000719 (а.с. 23).
Відповідно до опису виконаних робіт станом на 21.10.2021 правова допомога складається з таких послуг:
- аналіз документів, надання усних консультацій - 200,00 (0,5 год.);
- підготовка та направлення адвокатського запиту до ГУНП в Сумській області 08.06.2021 - 1000,00 (1 год.);
- підготовка та направлення заяви ОСОБА_1 03.09. 2021 - 600,00 (1 год.);
- підготовка та направлення до Сумського окружного адміністративного суду позовної заяви - 3200,00 (5 год.).
Вирішуючи питання про обґрунтованість витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом першим ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд вважає, що послуги з аналізу документів, надання усних консультацій за своєю суттю охоплюються змістом послуги з підготовки адміністративного позову та не підлягають відшкодуванню в окремому порядку.
При цьому, витрати на послуги з підготовки та направлення адвокатського запиту, заяви, підготовки та подання адміністративного позову суд вважає обґрунтованими з огляду на предмет спору у даній справі, обсяг та характер зібраних доказів, час витрачений адвокатом.
Суд зауважує, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Тобто суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
Проаналізувавши перелік виконаних робіт (послуг), складність і обсяг складених процесуальних документів, складність справи, предмет спору, а також те, що позовні вимоги були задоволені судом частково, враховуючи критерії обґрунтованості та співмірності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області в частині затримки остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 2 ч. 2 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" на виконання наказу від 15.04.2021 № 154 о/с.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст рішення складений та підписаний 03.02.2022.