Справа № 140/11036/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/11036/21 пров. № А/857/21360/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Хабазня Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у справі № 140/11036/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Димарчук Т.М.,

час ухвалення рішення 05.11.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 від 08.09.2021.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відносно нього постановою Луцького РВ ДВС у Волинській області від 18.09.2019 було відкрито виконавче провадження №60095799. Згідно з вказаною постановою з нього було зобов`язано стягнути виконавчий збір у розмірі 25712,27 гривень.

25.08.2021 стягувачем Акціонерним Банком Укргазбанк у вищевказаному виконавчому провадженні №60095799 подано заяву до Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУМЮ (м. Львів) про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 19 Закону України Про виконавче провадження.

Вищезазначена заява АБ Укргазбанк задоволена органом виконавчої служби та повернута стягувачу, у зв`язку із чим виконавче провадження №60095799 було закрито.

Не зважаючи на закриття виконавчого провадження №60095799 і повернення виконавчого документа стягувачу, на адресу позивача надійшла копія постанови старшого державного виконавця Луцького відділу Державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області ЗМУМЮ (м. Львів) Вишневської О.І. про відкриття виконавчого провадження №66743233 від 08.09.2021 стосовно нього щодо стягнення залишку виконавчого забору у розмірі 23386, 11 грн.

Позивач зазначає, що державний виконавець не здійснював фактичного виконання судового рішення. Разом з тим, стягнення виконавчого збору залежить від розміру фактично стягнутого, повернутого або переданого майна при примусовому виконанні виконавчого документа. Зважаючи на повернення виконавчого документа стягувачу, зазначає, що державний виконавець не надав ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості винесення оскаржуваної постанови, тому просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у справі № 140/11036/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржувана постанова від 08.09.2021 року є незаконною та безпідставною, оскільки порушує вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Виконавець не проводив жодних належних дій щодо виконання виконавчого листа, тому стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу призведе до подвійного стягнення суми виконавчого збору або стягнення без реального виконання рішення суду.

Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у справі № 140/11036/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що доводи представника позивача щодо неправомірності дій відповідача з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 від 08.09.2021 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору поза межами основного виконавчого провадження (ВП №60095799) є безпідставними та ґрунтуються на помилковому розумінні норм діючого законодавства, адже постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документам та набирає чинності з моменту її винесення.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 18.09.2019 Головним державним виконавцем Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Ткачук О.О. відкрито виконавче провадження №60095799 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ Укргазбанк заборгованості в розмірі 257122, 74 грн. Цією ж постановою вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 25712, 27 грн (а.с. 64).

У межах відкритого виконавчого провадження №60095799 державний виконавець вживав заходи щодо забезпечення виконання вказаного виконавчого документа, зокрема: 18.09.2019 надіслано запити в органи реєстрації майнового стану; 18.09.2019 винесено постанову про арешт майна боржника; 18.09.2019 та 07.04.2021 здійснювались запити до ПФУ щодо місця роботи боржника та даних про облік в ПФУ, ДПС щодо наявності у боржника рахунків в банківських установах та місця отримання доходу боржника; 27.09.2019 направлено постанову про стягнення із пенсії боржника, на підставі якої примусово стягувалась з боржника сума боргу та виконавчий збір (а.с.56-74).

03.09.2021 до відповідача надійшла заява від ПАТ УКРГАЗБАНК про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.100).

08.09.2021 старшим державним виконавцем Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вишневською О.І. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п.1 частини першої статті 37 Закону України Про виконавче провадження (а.с. 105)

Одночасно, відповідно до ч.4 ст.27 Закону України Про виконавче провадження, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону №1404-VIII державним виконавцем 08.09.2021 винесено постанову ВП №6009579 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню згідно виконавчого документа, а саме 25712,27 грн (а.с.52).

08.09.2021 старшим державним виконавцем Вишневською О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 з примусового виконання постанови Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №6009579 від 08.09.2021 про стягнення з боржника ОСОБА_1 залишку виконавчого збору у розмірі 23386, 11 грн (а.с.54)

Вважаючи постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 від 08.09.2021 протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами частини 1 статті 5 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 1404-VІІІ заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Загальний порядок визначення розміру та стягнення виконавчого збору закріпленй у ст.ст. 27, 40, 45 Закону України ,,Про виконавче провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-4, 6 ст. 27 Закону України ,,Про виконавче провадження виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Правила розподілу стягнутих з боржника грошових сум визначені у ст. 45 Закону України ,,Про виконавче провадження № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 вказаного Закону розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Положеннями ч. 2 ст. 45 Закону України ,,Про виконавче провадження № 1404-VIII передбачено, що розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Згідно з ч. 3 ст. 40 вказаного Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець одночасно виносить постанову, якою визначає суму виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника.

У разі, якщо виконавчий документ передбачає, зокрема, стягнення коштів з боржника, виконавчий збір перераховується до бюджету в міру стягнення відповідних сум та з урахуванням черговості їх розподілу.

Якщо на час повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України ,,Про виконавче провадження, виконавчий збір не стягнуто або стягнуто не у повному обсязі, державний виконавець виносить постанову, в якій визначає суму, що належить стягнути.

Колегія суддів наголошує на тому, що за змістом ч. 3 ст. 40 Закону України ,,Про виконавче провадження винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, передує винесенню постанови про стягнення виконавчого збору.

Як правильно вказано судом першої інстанції, що як на момент відкриття виконавчого провадження (18.09.2019), так і на момент винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору (08.09.2021), законодавцем було передбачено обов`язок державного виконавця стягнути виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404 передбачено окремі випадки, коли виконавчий збір не стягується. Зокрема, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення' аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами' що "підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, частинами п`ятою, дев`ятою статті 27 Закону №1404 визначено вичерпний перелік випадків, у яких виконавчий збір не стягується, та серед них відсутній, такий як подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документа.

Аналізуючи наведені положення Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5, в аспекті спірних правовідносин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний зазначити про стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, яка підлягає стягненню. Тобто, стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що постанова від 08.09.2021 про відкриття виконавчого провадження № 66753233, про стягнення виконавчого збору у сумі 23386, 11 грн. є такою, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження»; державний виконавець, приймаючи спірну постанову, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування у судовому порядку.

Доводи апелянта про те, що державним виконавцем не вчинено жодних дій з примусового виконання судового рішення, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, апеляційний суд вважає помилковими, оскільки приписами статті 27 Закону №1404-VIII прямо передбачений обов`язок державного виконавця одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що виконавчий збір не стягується лише у випадку виконання боржником рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 229, 241, 243, 268, 272, 287, 308, 310, 311, 313, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у справі № 140/11036/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 18.01.2022 року