Справа № 480/3451/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 р. Справа № 480/3451/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.06.2021, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми по справі № 480/3451/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі по тексту Позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області (надалі по тексту Відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просив суд:

- визнати незаконним (протиправним) рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 70 від 15.12.2020 щодо зміни (зменшення) при перерахунку процентного розміру пенсії за вислугу років з 90% до 60% від місячної заробітної плати і обмеження пенсії максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії, на підставі довідки Сумської обласної прокуратури від 08.12.2020 №21-965вих.20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій починаючи з 01.10.2020, відповідно до вимог ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» 2014 року №1697-VІІ, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

- встановити судовий контроль за виконанням рішення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/3451/21 від 10.06.2021 р. позовні вимоги задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 70 від 15.12.2020 в частині перерахунку пенсії Позивача з 01.10.2020, з застосуванням 60% місячної заробітної плати та зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років Позивача на підставі довідки Прокуратури Сумської області від 08.12.2020 №21-965вих.20 з 01.10.2020, з розрахунку 90 % від місячної (чинної) заробітної плати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального права, фактичним обставинам справи, просить суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі №480/3451/21 від 10.06.2021 в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28.04.2016 року по справі №591/1861/16-а, яким органи ПФУ було зобов`язано перерахувати пенсію Позивачу у розмірі 90% від заробітку за її колишньою посадою без обмеження її максимального розміру; також, на думку позивача, суд першої інстанції проігнорував ст.. 22 Конституції України відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Також Позивач зазначає, що судом першої інстанції не було дотримано вимог КАС України щодо розгляду по суті справи за правилами спрощеного позовного провадження за позовом та відзивом.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач є пенсіонером органів прокуратури, перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та з 2004 року отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, у редакції, що діяла на момент призначення пенсії, у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області здійснено перерахунок пенсії Позивача на підставі довідки прокуратури Сумської області від 08.12.2020 №21-965вих-20 з розрахунку 60% від заробітної плати, а також пенсію обмежено 10 прожитковими мінімумам, встановленими для осіб, які втратили працездатність.

Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії), оскільки положення цієї статті втратили чинність, у зв`язку з чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження граничного розміру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

На час призначення позивачеві пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII.

За змістом статті 2 Закону № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (який набрав чинності 1 жовтня 2011 року) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ «Про прокуратуру», положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.

При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.

Закон № 1789-ХІІ утратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом № 1697-VII «Про прокуратру».

За правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Ураховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

Тобто на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного суду по справі №580/5962/20 від 21.12.2021, в якій сформовано правовий висновок у зв`язку з відсутністю єдності судової практики щодо питання застосування обмеження розміру пенсії при її перерахунку, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону № 1789-XII, за змістом якої пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII.

З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, позовні вимоги Позивача у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром колегія суддів вважає такими, що задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження колегія суддів вважає безпідставним оскільки відповідно до ч. 2, ч. 6 п. 3 КАС України вказана справа відноситься до справ незначної складності, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 по справі №480/3451/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді О.М. Мінаєва В.А. Калиновський