Справа № 520/6193/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 р.Справа № 520/6193/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 26.07.21 по справі № 520/6193/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасуванян наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 25.02.2021 року №118 про накладення на поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що до суду першої інстанції відповідачем не був наданий затверджений графік чергування з 20.00 23.10.2020 по 08.00 24.10.2020, а також докази того, що позивач був ознайомлений із вказаним графіком, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Також суд першої інстанції не звернув уваги, що єдиним номером виклику швидкої допомоги в Україні зі стаціонарних телефонів є номер "103", що свідчить про безпідставність врахування Дисциплінарною комісією інформації щодо виклику швидкої медичної допомоги за номером "102", та врахування відсутності виклику швидкої допомоги за номером "102". При цьому позивачем був здійснений виклик швидкої допомоги за номером "103" (доказів протилежного матеріали справи не містять), однак відповідно до п. 1.5.1. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 №455 лікарі станцій (відділень) швидкої медичної допомоги не мають право видачі листків непрацездатності, на що знов суд першої інстанції уваги не звернув. Стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_1 заздалегідь повідомив керівництво про погане самопочуття та намір звернутися до медичного закладу, що виключає застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення, оскільки короткочасний розлад здоров`я не свідчить ані про порушення присяги працівника поліції, ані порушення вимог пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини другої статті 91 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 4, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, абзаців 1, 2 пункту першого розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, підпунктів 1, ю пункту 3.1 розділу посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 22.11.2018 №5217.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, учасниками справи не оспорюється та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в Управління патрульної в Харківській області ДПП на посаді поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №2 УПП відповідно до наказу Національної поліції України № 115 від 07.11.2015.

12.11.2020 до керівництва управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції надійшов рапорт командира роти № 2 батальйону №2 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Харківській області ДПП) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про те, що поліцейський взводу №2 роти №2 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП сержант поліції ОСОБА_1 був відсутній на службі з 20:00 год. 23.10.2020 по 08:00 год. 24.10.2020.

З метою з`ясування вищевикладених обставин, наказом начальника УПП в Харківській області ДПП №541 від 28.12.2020 призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.

За результатами службового розслідування комісією надано висновок службового розслідування від 05.02.2021, яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, статті 64 Закону України "Про Національну поліцію", частини другої статті 91 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 4, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, абзаців 1, 2 пункту першого розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, підпунктів 1, 10 пункту 3.1 розділу III посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 22.11.2018 №5217, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 запропоновано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

На виконання наказу №118 від 25.02.2021 Департаментом патрульної поліції видано наказ №214 о/с від 12.03.2021 про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із наказом про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не виявлено жодних доказів, що свідчили б про перебування позивача на лікарняному у період з 23.10.2020 по 24.10.2020, або про звернення за медичною допомогою у цей період. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що матеріали службового розслідування відповідають дійсним обставинам та свідчать про вчинення позивачем порушень службової дисципліни.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII (надалі Закон № 580-VIII), Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13.11.2001 (далі - Інструкція № 455), Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.11.2004 за № 1456/10055.

Статтею 1 Закону № 580-VIII визначено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 19 Закону №580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 60 Закону №580-VIII передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом шостим частини 1 статті 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, (далі - Дисциплінарний статут) дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно із статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із статтею 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Таким чином, наявність чи відсутність в діях поліцейського складу дисциплінарного проступку встановлюється за результатами проведеного службового розслідування.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року №541/23073 (далі - Інструкція №230).

Пунктом 1.2 Інструкції №230 <…> встановлено, що службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з`ясування інших обставин <…>.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС (рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №230, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 5.4 Інструкції №230 передбачено, що, якщо вину особи рядового та начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Відповідно до вимог пункту 8.3 Інструкції №230, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного <…>.

Приписами пункту 1.1 Інструкції № 455 зазначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Відповідно пункту 1.2. Інструкції № 455, видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Пунктом 1.9 Інструкції № 455 передбачено, що листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору особою лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання особи, погодженої з головним лікарем обраного лікувально-профілактичного закладу, або його заступником, засвідченої підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу.

Пунктом 2.22 Інструкції № 455 встановлено, що тимчасова непрацездатність осіб рядового і начальницького складу засвідчується довідкою органу, у сфері управління якого перебувають заклади охорони здоров`я. У разі вибору особою рядового і начальницького складу лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи довідка видається відповідно до пункту 1.9 розділу 1 цієї Інструкції <…>.

Згідно з пунктом 1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.

Таким чином, відсутність на місці несення служби з поважних причин повинні бути належним чином документально оформлені, а саме листком непрацездатності, який є єдиним офіційним документом, що дозволяє бути відсутнім на роботі у зв`язку із хворобою.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі №805/1126/18-а, від 31 липня 2019 року у справі №815/810/18, від 16 квітня 2018 року у справі №805/1126/18-а, від 25 червня 2019 року у справі №805/1816/17-а, від 21 грудня 2020 року у справі № 420/1499/19.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки наданої начальником відділу кадрового забезпечення УПП в Харківській області ДПП встановлено, що листок тимчасової непрацездатності від сержанта поліції ОСОБА_1 до ВКЗ УПП в Харківській області ДПП не надходив.

З письмових пояснень поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 слідує, що 23.10.2020 він був відсутній на службі у зв`язку з поганим самопочуттям, про що попереджав заздалегідь командира роти №2 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП с 23.10.2020, знаходячись вдома, відчувши різкий біль у вусі, викликав медичну допомогу за номером "102", оператор швидкої повідомив, що направить до нього екіпаж. Екіпаж, виявивши підвищений тиск та запалення лівого вуха, зробив укол та залишив вдома. Наступного дня, звернувся за допомогою до територіального медичного об`єднання МВС України в Харківській області зі скаргою на болісні відчуття у лівому вусі, про що є відповідний запис в його картці. Після прийому, йому виписана довідка про звернення, яку він загубив. Звернувшись до поліклініки задля отримання копії загубленої довідки, йому відмовлено та повідомлено, що копія видається виключно за запитом. У своєму поясненні працівник наголошує на тому, що 23.10.2020 не зміг нести службу через погане самопочуття та зробив все необхідне для доведення цієї інформації керівництву, і тільки після цього почав займатись власним лікуванням.

В рамках службового розслідування, перевіряючи повідомлені позивачем обставини про наявність в нього захворювання, що перешкодило останньому з`явитися на роботу, УПП в Харківській області ДПП 26.11.2020 за вихідним №13483 направлено запит до Державної установи "Територіального медичного об`єднання МВС України по Харківській області" щодо того чи звертався сержант поліції ОСОБА_1 за медичної допомогою у вищевказаний період.

22.12.2020 до керівництва УПП в Харківській області ДПП надійшла відповідь з поліклініки Державної установи "Територіального медичного об`єднання МВС України по Харківській області", в якій зазначено, що сержант поліції ОСОБА_1 у вказаний період за медичною допомогою не звертався.

Опитаний командир роти №2 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_2 своєму поясненні зазначив, що поліцейський взводу №2 роти №2 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП сержант поліції ОСОБА_1 був відсутній на службі в період з 20:00 год. 23.10.2020 по 08:00 год. 24.10.2020 заздалегідь повідомивши про погане самопочуття та намір звернутися до медичного закладу. Однак, листок непрацездатності за вищезазначений період на теперішній час не надав, повідомивши про втрату такого з власної необережності.

Враховуючи те, що в своєму поясненні сержант поліції ОСОБА_1 вказав, що телефонував за номером "102" з метою виклику швидкої медичної допомоги, Дисциплінарною комісією опрацьовано інформацію, що міститься в інформаційно-телекомунікаційній системі "Інформаційний портал Національної поліції України" та встановлено, що жодних викликів від громадянина ОСОБА_1 з номеру телефону зазначеного у дислокації сил та засобів роти 2 роти №2 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП від 23.10.2020 - 066-714-11-84, а також за адресою зазначеною в особовій справі - АДРЕСА_1 , не надходило.

Щодо виклику швидкої медичної допомоги, був направлений запит до КНП ХОР "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" за вих. №455/41/14/01-2021 від 20.01.2021.

В отриманій відповіді зазначено, що 23.10.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 за екстреною медичною допомогою не звертався.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що висновки дисциплінарної комісії про те, що дії поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 , які полягали у невиході на службу в нічну зміну з 23.10.2020 на 24.10.2020 без поважних причин, слід визнати прогулом, відповідають дійсним обставинам справи та повністю спростовують пояснення позивача про причини не виходу його на роботу.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що єдиним номером виклику швидкої допомоги в Україні зі стаціонарних телефонів є номер "103" , що свідчить про безпідставність врахування Дисциплінарною комісією інформації щодо виклику швидкої допомоги за номером "102" та врахування відсутності виклику швидкої допомоги за цим номером.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що Дисциплінарною комісією, враховуючи зміст пояснення сержанта поліції ОСОБА_1 , щодо виклику швидкої медичної допомоги, був направлений запит до КЗОЗ "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (вих. № 455/41/14/01-2021 від 20.01.2021). В отриманій відповіді зазначено, що 23.10.2020, за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин ОСОБА_1 за екстреною медичною допомогою не звертався. Окрім цього, враховуючи те, що в своєму поясненні сержант поліції ОСОБА_1 зазначив, що телефонував за номером "102" з метою виклику швидкої медичної допомоги, опрацьовано інформацію, що міститься в інформаційно - телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" та встановлено, що жодних викликів від громадянина ОСОБА_1 з номеру телефону зазначеного у дислокації сил та засобів роти 2 роти № 2 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП від 23.10.2020 - 066-714-11-84, а також за адресою зазначеною в особовій справі - АДРЕСА_2 , не надходило.

Отже, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції враховано вищевказані відповіді на запити в якості доказів, які спростовують аргументи заявника апеляційної скарги щодо його захворювання та приїзду до нього бригади швидкої та невідкладної допомоги.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що до суду першої інстанції відповідачем не був наданий затверджений графік чергування з 20.00 23.10.2020 по 08.00 24.10.2020, а також не надано доказів того, що позивач був ознайомлений із вказаним графіком.

Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з пояснень, які відображені в висновку службового розслідування, командира роти №2 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП старший лейтенанта поліції ОСОБА_2 поліцейський взводу №2 роти №2 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_1 був відсутній на службі в період з 20:00 год. 23.10.2020 по 08:00 год. 24.10.2020 та повідомив про погане самопочуття та намір звернутися до медичного закладу.

З наведеного вбачається, що позивач був обізнаний про необхідність виходу на роботу в нічну зміну за графіком чергування в період з 20:00 год. 23.10.2020 по 08:00 год. 24.10.2020, а тому такі посилання в апеляційній скарзі про його необізнаність про необхідність виходу на роботу свідчить про намір спотворити дійсні обставини справи.

Суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що працівники поліції мають спеціальний статус, і приймаючи присягу працівника поліції позивач склав присягу "з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки", тим самим взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і яких вони повинні дотримуватися, де за порушення вимог Закону №580-VIII передбачена дисциплінарна відповідальність згідно Дисциплінарного статуту.

Таким чином, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про підтвердження матеріалами справи наявності скоєння позивачем дисциплінарного проступку, який полягав у вчиненні ним прогулу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач порушив вимоги статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", Правила етичної поведінки поліцейських, що виразилось у особистій недисциплінованості та відсутності на службі без поважних причин, за що доцільно застосував крайній захід дисциплінарного впливу - звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України "Про Національну поліцію".

В апеляційній скарзі позивач покликається на практику Верховного Суду яка не в повній мірі узгоджується з обставинами цієї справи, позаяк в такій, довідки підтверджували поважність відсутності працівника на роботі в трудових відносинах, а в даному випадку має місце відсутність особи на публічній службі та коли до медичних довідок встановлюються певні вимоги, що передбачені спеціальними нормами законодавства.

Крім цього, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Колегія суддів зазначає, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апелянта не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції і тому апеляційні вимоги є безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 по справі № 520/6193/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 25.01.2022.