Справа № 804/10759/15
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 січня 2022 року

м. Київ

справа №804/10759/15

адміністративне провадження № К/990/1039/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної пенітенціарної служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у справі №804/10759/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України, Міністерства юстиції України про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної пенітенціарної служби України, у якій з урахуванням заяв про уточнення вимог просив:

1) визнати незаконним і скасувати пункт наказу Державної пенітенціарної служби України від 22 липня 2015 року №113/ОС-15, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області;

2) визнати незаконним і скасувати пункт наказу Державної пенітенціарної служби України від 24 липня 2015 року №116/ОС-15 про часткову зміну пункту наказу Державної пенітенціарної служби України від 22 липня 2015 року №113/ОС-15, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області;

3) зобов`язати Міністерство юстиції України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, а у випадку законної неможливості - на рівнозначній посаді в цьому державному органі, з 24 липня 2015 року;

4) стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу, з 24 липня 2015 року до дня винесення судового рішення у цій справі;

5) стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн;

6) зобов`язати Міністерство юстиції України протягом трьох робочих днів з дня набрання судовим рішенням законної сили вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої Законом України від 16 вересня 2014 року №1682 «Про очищення влади»;

7) допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та в частині стягнення середнього заробітку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року, позов задовольнити частково:

1) визнано протиправними і скасовано накази Державної пенітенціарної служби України від 22 липня 2015 року №113/ОС-15 і від 28 липня 2015 року №116/ОС-15 у частині звільнення ОСОБА_1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади»;

2) у задоволенні інших вимог відмовлено

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Державна пенітенціарна служба України звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), подавши її 6 січня 2022 року засобами поштового зв`язку.

Покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У цьому контексті скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій застосували положення Закону України «Про очищення влади» без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17 березня 2020 року у справі №814/473/15, від 10 квітня 2019 року у справі №819/3432/15, щодо підстав і безумовного виконання норм цього Закону.

Одночасно з цим, скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункт 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Предметом спору цій справі є правомірність рішення про звільнення позивача з посади начальника управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області на підставі Закону України «Про очищення влади».

Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Так, у постанові від 3 червня 2020 року у справі №817/3431/14 Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду відступив від попередньої правової позиції, яка полягала в тому, що перебування більше року на посаді/посадах, які зазначені в частині першій статті 3 Закону України «Про очищення влади», передбачає безумовне застосування заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону цього Закону.

Одночасно з цим, судова палата вказала, що при вирішенні цієї категорії справ належить застосувати положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, тлумачення якої надано у справі «Полях та інші проти України».

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що до позивача необґрунтовано був застосований найсуворіший захід очищення влади (люстрації) на підставі Закону України «Про очищення влади», оскільки відсутні відомості про наявність фактів протиправної поведінки позивача, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 ; чи підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, а оскаржувані у цій справі накази, не містить обґрунтування, що позивач міг становити будь-яку загрозу для нового демократичного режиму.

На цій основі суд констатував, що накази в частині звільнення позивача не відповідають критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, та становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції, і, як наслідок, мають бути визнані протиправними і скасованими.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення із застосуванням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, тлумачення якої надано у справі «Полях та інші проти України», і відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 3 червня 2020 року у справі №817/3431/14.

Отже, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до правового висновку Верховного Суду. Водночас постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку відсутня. Свою чергою, колегія суддів Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а скаржник не обґрунтував необхідність відступлення від такого висновку.

За такого правового регулювання й обставин справи у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статями 248, 328, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної пенітенціарної служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у справі №804/10759/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України, Міністерства юстиції України про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

…………………………….

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов,

Судді Верховного Суду