Справа № ЗД/380/25/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 рокуЛьвівСправа № ЗД/380/25/21 пров. № А/857/16458/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Обрізка І.М.,

Сеника Р.П.,

секретаря судового засідання Кахнич Г.П.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Кузан Р.І.) з питань забезпечення позову, постановлену в порядку письмового провадження в м.Львові 12 серпня 2021 року у справі № ЗД/380/25/21 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

10.08.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, просив зупинити дію пунктів 3 та 5 Наказу Міністерства юстиції України від 23.07.2021 №2615/5 «Про задоволення скарги» до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року заяву задоволено.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором проводиться не лише реєстрація прав на нерухоме майно, а також і прийом заяв для проведення реєстраційних дій, проте у зв`язку з заблокуванням доступу до реєстру державний реєстратор позбавлений можливості виконувати свою роботу щодо їх розгляду та прийняття рішень. Суд першої інстанції вказав, що позивач позбавлений можливості виконувати свої безпосередні службові обов`язки, пов`язані з державною реєстрацією прав Зазначив, що заявник намагається захистити свої права на стадії перевірки законності блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що на думку суду першої інстанції є підставою для забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Міністерства юстиції України подало апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог і бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Скаржник вказує, що судом першої інстанції не обґрунтовано у чому полягатиме порушення прав та інтересів позивача, порушення прав третіх осіб і не зазначено чим може ускладнитись можливість їх захисту у разі невжиття заходів забезпечення позову. Скаржник вважає, що зазначені у заяві про забезпечення позову доводи не вказують на наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 КАС України. Вважає, також, що забезпеченням позову в такий спосіб суд першої інстанції виходить за підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

В силу приписів статтей 229, 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що 23.10.2020 Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до Міністерства юстиції України із скаргою, що зареєстрована 29.10.2020 за №23757-26-20, в якій просила скасувати рішення державного реєстратора Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1 від 04.09.2020 № 53911180.

За результатами розгляду цієї скарги Міністерством юстиції України прийнято наказ від 23.07.2021 №2615/5 «Про задоволення скарги», яким скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 23.10.2020 задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2020 №53911180, прийняте державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Павлишином Н.-П.А. Тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1 строком на 3 місяці. Виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству. Виконання пункту 3 наказу покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Вважаючи, що вказаний наказ порушує права ОСОБА_1 , оскільки залишення в силі такого в частині тимчасового блокування доступу до державного реєстру за результатами розгляду скарги може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому захист та відновлення порушених прав, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених статтею 150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача (майбутнього позивача) в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. При цьому заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (майбутнього позивача) до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Як зазначено Верховним Судом у постановах від 25 червня 2020 року (справа №520/1545/19), від 01 жовтня 2019 року (справа №420/912/19) ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням: 1) висновків про існування: - обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або - очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову заявник покликався на те, що державними реєстраторами проводиться не лише реєстрація прав на нерухоме майно, а також і прийом заяв для проведення реєстрації, тоді як у зв`язку з блокуванням доступу до реєстру заявник буде позбавлений можливості виконувати такі завдання, а тому оскаржуваний наказ, фактично, унеможливлює виконання заявником своїх прямих обов`язків щодо розгляду заяв та реєстрації прав в реєстрі за зверненнями третіх осіб. Вказує, що за наслідками блокування доступу до реєстру та не завершення у строки реєстрації прав заявників виникає реальна загроза притягнення до юридичної відповідальності.

Так, нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV.

Приписами статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що дія зупинених судом першої інстанції пунктів Наказу від 23.07.2021 №2615/5 обмежена в часі, а тому їх зупинення в порядку забезпечення позову фактично указує на вирішення частини позовних вимог в адміністративному спорі по суті з огляду на їх тимчасовий характер.

Забезпечення позову зупиненням дії наказу в частині блокування доступу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно може вважатися вирішенням спору, оскільки державний реєстратор і надалі здійснює діяльність у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, попри те, що оскаржуваний наказ, дія якого оскаржуваним судовим рішенням зупинена, винесений саме щодо наявних порушень державним реєстратором при вчиненні дій у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 вересня 2021 року (справа № 640/1344/21), від 12.02.2020 (справа №824/902/19-а), від 09 вересня 2020 року (справа №813/944/18).

У вказаних судових рішеннях Верховним Судом зазначено також, що у випадку застосування тимчасового блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державні реєстратори не позбавлені права на працю та вони вправі здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних, фізичних осіб-підприємців, що спростовує доводи у заяві про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову стосовно фактичного позбавлення відповідачем можливості отримувати позивачем доходу від своєї професійної діяльності.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що спірним наказом відповідача права третіх осіб не порушено з огляду на положення абзацу 3 частини 3 статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким у разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора, акредитованого суб`єкта державної реєстрації прав.

Щодо визначеної заявником підстави для забезпечення позову про наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності оскаржуваного наказу, то наявність ознак протиправності оскаржуваного нормативно-правового акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам учасників справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову, такий захід забезпечення позову не відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України, застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову, матеріали справи не містять доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити значну шкоду професійній діяльності заявника, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, та порушує права третіх осіб, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що 20.12.2021 Львівським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №380/13724/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, яким в задоволені позову відмовлено.

За таких обставин, з врахуванням положень статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову неповно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення даного питання, а тому ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись статтями 230, 150, 310, 312, 315, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року з питань забезпечення позову у справі №ЗД/380/25/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 19.01.2022 згідно з ч.3 ст.321 КАС України