Справа № 140/9605/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/9605/21 пров. № А/857/21014/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Дмитрук В.В.,

час ухвалення рішення 22.10.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення 05.08.2021 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби на день виключення з особового складу та всіх видів забезпечення; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити належні при звільненні суми грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби, компенсацію вартості не отриманого речового майна, що належить до видачі, матеріальну допомогу на вирішення соціально - побутових питань за 2021 рік.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення 05.08.2021 року остаточного розрахунку при звільненні позивача з військової служби на день виключення з особового складу та всіх видів забезпечення. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу належні при звільненні індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 05 лютого 1996 року - 17 червня 1996 року, з 10 вересня 1997 року -27 лютого 2003 року, з 15 серпня 2003 року -31 жовтня 2015 року, з 01 січня 2016 року - 30 листопада 2018 року, з 01 березня 2019 року - 31 жовтня 2019 року, з 01 серпня 2020 року - 30 листопада 2020 року, компенсацію вартості не отриманого речового майна, що належить до видачі, матеріальну допомогу на вирішення соціально - побутових питань за 2021 рік. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та не встановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач є органом державної влади на місцях в системі Державної прикордонної служби України, являється бюджетною установою і утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, а також є бюджетною установою, без власного прибутку, розпорядником коштів ІІІ класу, тобто кошти використовуються лише за призначенням і в конкретно встановлених рамках, які виділяються з Адміністрації Державної прикордонної служби України. Під час проходження військової служби позивачу виплачувалось належне грошове забезпечення, грошові кошти на виплату індексації заробітної плати не виділялись, а тому відсутні підстави для проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення. Згідно особистих карток грошового забезпечення позивача за 2015 - 2021 роки встановлено, що йому нараховувалась і виплачувалась індексація грошового забезпечення з 01.12.2018 року по 05.08.2021 року. Крім того, оскільки кошти на виплату матеріальної допомоги у 2021 році відповідачу не виділялись, протокол про прийняте позитивне рішення комісії на виплату матеріальної допомоги позивачу відсутній, а тому така допомога не виплачувалась. Щодо компенсації вартості не отриманого речового майна, що належить позивачу до видачі, то розпоряднику бюджетних коштів направлено повідомлення про необхідність виділення коштів та після їх надходження, позивачу буде виплачена вказана компенсація.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у відповідача в періоди з 05.02.1996 по 17.06.1996, з 10.09.1997 по 27.02.2003 та з 15.08.2003 по 05.08.2021, що підтверджується довідкою від 25.08.2021 року № 12/437 (а.с. 16).

Згідно із витягу з наказу відповідача, 05.08.2021 року позивач був виключений зі списків особового складу та знято з всіх видів забезпечення (а.с. 12).

За час проходження служби у відповідача позивачу не нараховувалась та не виплачувалась: грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік тривалістю 26 календарних днів, індексація грошового забезпечення за період проходження військової служби, компенсація вартості не отриманого речового майна, що належить до видачі позивачу, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

19.08.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити щодо нарахування та виплати вказаної заборгованості (а.с. 13-14).

У відповідь на зазначену заяву відповідач листом від 31.08.2021 року № 11/9065 повідомив про відсутність бюджетних асигнувань щодо виплати грошової компенсації за не використану щорічну основну відпустку, грошової компенсації за не отримане речове майно, разом з тим, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2021 рік виплачується в межах фонду грошового забезпечення та станом на серпень 2021 року кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік відсутні (а.с. 17).

Вирішуючи спірні правовідносини колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011) передбачає, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (далі Порядок) передбачає, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

П. 3 Порядку визначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно п. 4, 5 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 Порядку).

З аналізу вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року, тобто року, в якому здійснено таку виплату.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було подано рапорт про нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно та відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, останньому нараховано 63028,55 грн. (а.с. 18).

Сторонами не заперечується, що компенсація вартості неотриманого речового майна не була виплачена позивачу у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про виплату індексації грошового забезпечення апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон № 2011.

Відповідно до ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону, а порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком проведення індексації грошових доходів населення № 1078 від 17.07.2003 року (далі Порядок № 1078).

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII, далі Закон № 1282).

Згідно зі ст. 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.

Норми Закону № 1282 та Порядку № 1078 визначають джерело коштів на проведення індексації. П. 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовує виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язує індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення).

Щодо посилань відповідача на відсутність фінансового ресурсу, як на підставу для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення суд зазначає, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідачем зазначено, що позивачу нараховувалась і виплачувалась індексація грошового забезпечення з 01.12.2018 року по 05.08.2021 року.

Згідно із особових карток грошового забезпечення судом встановлено, що у періоди з 01.11.2015-31.12.2015, з 01.12.2018 - 28.02.2019, з 01.11.2019 - 31.07.2020, з 01.12.2020 - 05.08.2021 позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення (а.с. 35-41).

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції щодо періодів, за які позивачу слід виплатити індексацію.

Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Наказом МВС України від 25.06.2018 року № 558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція № 558), відповідно до ч. 6 якої військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцю на підставі рапорту, який подається за командою. Питання щодо виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям розглядаються комісією, склад якої затверджується наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансово-економічного підрозділу для виплати матеріальної допомоги.

Сторонами не заперечується невиплата позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Проте, для отримання матеріальної допомоги необхідним є дотримання певної процедури.

Позивач має подати рапорт про бажання отримати таку допомогу, що було ним зроблено. Питання виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям розглядаються комісією, рішення якої оформлюється протоколом, який затверджується начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансово-економічного підрозділу для виплати матеріальної допомоги.

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначається, що протокол про прийняте рішення комісії на виплату матеріальної допомоги відсутній, тобто рапорт позивача на виплату матеріальної допомоги на засіданні комісії не розглядався.

Оскільки відповідачем у встановленому чинним законодавством порядку не приймалось рішення про відмову позивачу у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а тому відсутнє порушене право.

За таких умов, необхідним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача розглянути рапорт про виплату матеріально допомоги для вирішення соціально-побутових питань та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 308 КАС України не є предметом перегляду апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн. сплаченого за подання позову немайнового характеру квитанцією від 01.09.2021 року № 024810063. Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки, часткове задоволення позову стосується лише ефективного способу захисту порушеного права обраного судом.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що таке, через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року у справі № 140/9605/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення 05.08.2021 року остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби на день виключення з особового складу та всіх видів забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) належні при звільненні індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 05 лютого 1996 року - 17 червня 1996 року, з 10 вересня 1997 року -27 лютого 2003 року, з 15 серпня 2003 року -31 жовтня 2015 року, з 01 січня 2016 року - 30 листопада 2018 року, з 01 березня 2019 року - 31 жовтня 2019 року, з 01 серпня 2020 року - 30 листопада 2020 року, компенсацію вартості не отриманого речового майна, що належить до видачі.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань за 2021 рік та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 19 січня 2022 року.