Справа № 400/2751/20
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 січня 2022 року

м. Київ

справа № 400/2751/20

адміністративне провадження № К/990/613/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання незаконним і скасування наказу, визнання незаконними дії, стягнення незаконно утриманої заробітної плати,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області з вимогами визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 26 червня 2020 року № 177-О «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; визнати незаконними утримання надбавки за інтенсивну працю в розмірі 6340,00 грн та щомісячної премії в розмірі 2340,00 грн; стягнути з бюджетних асигнувань відповідача незаконно утриману частину заробітної плати (надбавки за інтенсивну працю в розмірі 6340,00 грн та щомісячної премії в розмірі 2340,00 грн).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року, позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 26 червня 2020 року № 177-О «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

31 грудня 2021 року Головне управління ДПС у Миколаївській області надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону випливає, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Як на підставу для касаційного оскарження скаржник посилається на наявність обставин, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: порушення судами передніх інстанцій норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального провадження.

Так, скаржник зазначає, що спір у цій справі стосується притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачки, яка, з огляду на посаду, яку вона обіймала, належить до службових осіб, що займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Викладені обставини, за доводами скаржника, виключали можливість віднесення цієї справи до категорії малозначних і свідчать про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права внаслідок розгляду в порядку спрощеного позовного провадження справи, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_1 обіймала посаду начальника Южноукраїнського управління Головного управління ДПС у Миколаївській області.

Суд погоджується з аргументами скаржника про те, що позивачка, в силу посади, яку вона обіймала, в значенні Закону України «Про запобігання корупції» займала відповідальне становище, що з огляду на положення пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України не дозволяло віднести цю справу до категорії справ незначної складності.

Проте неможливість віднесення цієї справи до категорії малозначних автоматично не наділяє цю справу ознаками справи, розгляд якої має обов`язково здійснюватися за правилами загального позовного провадження.

У частині другій статті 12 КАС України встановлено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, категорія справ, яка може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, не обмежується лише малозначними справами. Суд першої інстанції самостійно, керуючись критеріями, передбаченими статтею 257 КАС України, вирішує питання про форму адміністративного провадження щодо усіх справ, за виключенням спорів, щодо яких КАС України безальтернативно вимагає застосування правил загального позовного провадження.

Вичерпний перелік таких справ визначено в частині четвертій статті 12, частині четвертій статті 257 КАС України. Це справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Таким чином, справи у спорах про проходження публічної служби особами, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище, не є справами, що безальтернативно підлягають розгляду за правилам загального позовного провадження.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про форму адміністративного судочинства, не відносив спір у цій справі до категорії малозначних.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє посилання скаржника на те, що суд першої інстанції розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Суд також зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України самого лише посилання на розгляд судом в порядку спрощеного позовного провадження справи, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, недостатньо.

В касаційній скарзі має бути зазначено як це порушення унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду, закріплені у статті 341 КАС України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями про підставу касаційного оскарження, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених КАС України підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтями 248, 328, 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі №400/2751/20 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська