Справа № 520/9773/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 р. Справа № 520/9773/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., м. Харків, повний текст складено 20.09.21 по справі № 520/9773/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області , Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі та текстом також - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію № 1128/ІПК/20-40-04-07-10 від 24.03.2021, яка надана Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - відповідач 2).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію № 1128/ІПК/20-40-04-07-10 від 24.03.2021, яка надана Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач 2 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що при його ухваленні судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

В апеляційній скарзі відповідач викладає обставини справи та нормативно - правове обґрунтування, наведені ним у відзиві на позовну заяву. З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.06.2020 у справі № 910/12945/19, зазначає про хибність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 подав до Головного управління ДФС у Харківській області звернення про надання індивідуальної податкової консультації з питань щодо включення до складу доходу фізичної особи судових витрат, які були компенсовані на підставі рішення суду.

ОСОБА_1 отримав індивідуальну податкову консультацію № 2571/Б/ІПК/20-40-13-02-11 від 06.06.2019, відповідно до якої контролюючий орган зробив висновок про те, що судові витрати (судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, відшкодовані за рішенням суду, включаються податковим агентом до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника як додаткове благо та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах.

Не погодившись із такою позицією контролюючого органу, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації № 2571/Б/ІПК/20-40-13-02-11 від 06.06.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 у справі № 520/5925/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 у справі № 520/5925/19 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 у зазначеній справі скасовано та ухвалено нове, яким визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію № 2571/Б/ІПК/20-40-13-02-11 від 06.06.2019.

На адресу ОСОБА_1 надійшла нова індивідуальна податкова консультація № 874/Б/ІПК/20-40-33-02-10 від 02.03.2020, в якій контролюючий орган надав роз`яснення щодо необхідності включення судових витрат (судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи), відшкодованих за рішенням суду, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника як додаткового блага та їх оподаткування податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах.

Не погодившись із указаною позицією контролюючого органу, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації № 874/Б/ІПК/20-40-33-02-10 від 02.03.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі № 520/4544/2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2020, визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію № 874/Б/ІПК/20-40-33-02-10 від 02.03.2020, яка надана Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Головне управління ДПС у Харківській області на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2020 у справі № 520/4544/2020 та, керуючись статтями 52, 53 Податкового кодексу України, надало нову індивідуальну податкову консультацію щодо практичного застосування норм податкового законодавства № 1128/ІПК/20-40-04-07-10 від 24.03.2021.

Не погоджуючись з указаною податковою консультацією відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, так як податкова консультація надана без урахування приписів чинного податкового законодавства.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пп. 14.1.172-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

За приписами п.п. 52.1 та 52.2 ст. 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Згідно з п. 53.2 ст. 53 Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Зі змісту зазначених норм податкового законодавства вбачається, що індивідуальна податкова консультація за своєю правовою природою обов`язково має містити фактичні висновки контролюючого органу з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства платником податків, що повинен містити конкретні роз`яснення платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Отже, податкова консультація (індивідуальна) як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо):

надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності;

має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана;

не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування;

має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

Обов`язковими складовими письмової податкової консультації є: опис питань, що порушуються платником податків, обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 805/112/16-а, від 17.04.2018 у справі № 826/2032/16, від 22.10.2019 у справі № 520/10111/18, від 28.01.2020 у справі № 804/8131/16.

Як убачається з матеріалів справи, податкова консультація № 1128/ІПК/20-40-04-07-10 від 24.03.2021 не містить висновку контролюючого органу з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства, а лише норми законодавства та цитування постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2020 у справі № 520/4544/2020.

Однак, індивідуальна податкова консультація не може складатись лише з послідовного цитування нормативних актів і не містити остаточних та чітких висновків контролюючого органу.

Крім того, індивідуальна податкова консультація не повинна сама по собі давати привід для подвійного тлумачення зазначеного в тексті консультації.

Рекомендація стосовно конкретної ситуації, що виникла у платника податків, має чітко зазначатись в тексті індивідуальної податкової консультації та не створювати додаткові обов`язки для позивача як платника податків.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 826/27228/15.

Цитування контролюючим органом у тексті індивідуальної податкової консультації висновків суду за своєю сутністю є обґрунтуванням застосування норм права та потребують остаточних та чітких висновків саме контролюючого органу, викладених на підставі аналізу зазначеним ним у тексті консультації норм права та процитованої позиції суду.

Тобто, висновки суду не є тотожними до висновків контролюючого органу з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість скасованого акта індивідуальної дії інше рішення, яке б відповідало закону.

Таким чином, висновки суду не можуть замінювати собою висновки контролюючого органу, на який покладено обов`язок надання офіційних роз`яснень щодо практичного застосування норм податкового законодавства України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 826/15636/15.

Судовим розглядом установлено, що ОСОБА_1 подав до Головного управління ДФС у Харківській області звернення про надання індивідуальної податкової консультації з питань щодо включення до складу доходу фізичної особи судових витрат, які були компенсовані на підставі рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що правові засади оподаткування доходів фізичних осіб визначені розділом IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 за № 2755- IV.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходом платника податку є загальна сума доходу від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування вказаним податком виступає загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У той же час, положення п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України визначають перелік доходів платника податку, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, зокрема, дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Так, в основу оскаржуваної податкової консультації Головним управлінням ДФС у Харківській області покладено висновок, що відшкодовані судові витрати у розумінні п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України є додатковим благом, з огляду на що мають бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Отже, спірним у даному випадку є визначення відшкодованих судових витрат та їх правова природа.

За приписами статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У той же час, розгляд та вирішення судом публічно-правового спору, участь у адміністративному процесі, вчинення окремих процесуальних дій, обумовлює фінансові витрати, а саме судові.

Питання судових витрат у адміністративному процесі врегульоване главою 8 Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Так, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судові витрати можна визначити як законодавчо врегульовану сплату грошових коштів за рахунок сторін по справі, що пов`язана із необхідністю розгляду та вирішення адміністративним судом публічно-правового спору.

При цьому, можливість отримання особою компенсації понесених судових витрат законодавчо передбачена лише у разі підтвердження судом факту протиправних дій (бездіяльності), рішень відповідача, а отже фактично передбачає компенсацію збитків/матеріальної шкоди стороні, права якої порушено.

Таким чином, компенсація судових витрат за своєю правовою природою є обов`язковим відшкодуванням, передбаченим законом, і фактично є формою відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної особі неправомірними діями/бездіяльністю, рішеннями іншої сторони та вимушеними матеріальними втратами, які особа зазнала у зв`язку із зверненням за судовим захистом.

Судовим розглядом установлено, що позивач звертався до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Інспектора ВРОМ ДТП Управління патрульної поліції в Харківській області, старшого лейтенанта поліції Кулепетова Олега Володимировича, третя особа - Управління патрульної поліції у Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії інспектора ВРОМ ДТП Управління патрульної поліції у Харківській області Кулепетова Олега Володимировича з розміщення в інформаційно-аналітичних базах даних НАІС відомостей про розшук (орієнтування) транспортного засобу Nissan Juke;

- визнати протиправною бездіяльність інспектора ВРОМ ДТП Управління патрульної поліції у Харківській області Кулепетова Олега Володимировича щодо обов`язку виключення відомостей про розшук (орієнтування) транспортного засобу Nissan Juke з усіх інформаційно-аналітичних баз даних, у тому числі НАІС;

- зобов`язати інспектора ВРОМ ДТП Управління патрульної поліції у Харківській області Кулепетова Олега Володимировича виключити відомості про розшук (орієнтування) щодо транспортного засобу Nissan Juke з усіх Інформаційно-аналітичних баз даних, у тому числі НАІС.

Позивачем у зв`язку із захистом своїх порушених прав та їх відновленням понесено судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі № 520/115/19 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. у зв`язку визнанням протиправними дій інспектора ВРОМ ДТП Управління патрульної поліції у Харківській області Кулепетова Олега Володимировича з розміщення в інформаційно-аналітичних базах даних НАІС відомостей про розшук (орієнтування) транспортного засобу Nissan Juke, належного позивачу.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі № 520/115/19 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6666 грн 67 коп.

Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу дохід з джерелом його походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів іх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), ії континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Податкового кодексу, згідно з пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 якого об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий таким платником як додаткове благо у вигляді, зокрема, суми грошового відшкодування будь-яких витрат, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з розділом IV Податкового кодексу (пп. «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як убачається з матеріалів справи, з метою відновлення свого порушеного права позивач вимушений був звернутись до суду, сплативши судовий збір, та до фахівця в галузі права, сплативши вартість його послуг, у зв`язку із чим поніс матеріальні витрати, чим зазнав реальних збитків в розумінні ст. 22 ЦК України.

Стягуючи судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу за результатами розгляду адміністративної справи, суд рішеннями у справі № 520/115/19 вирішив відшкодувати збитки, які завдані платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, спричиненої витратами на захист від протиправних дій інспектора ВРОМ ДТП Управління патрульної поліції у Харківській області Кулепетова Олега Володимировича.

Отже, судові витрати є збитками у розумінні абз. "а" п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та не відносяться до загального оподатковуваного доходу платника податків.

Аналогічні обставини були предметом дослідження у постановах Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 у справі № 520/5925/19, від 18.11.2020 у справі № 520/4544/2020, які набрали чинності.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача, що компенсація витрат на підставі рішення суду є своєрідним "бонусом" стороні, що виграла та, у разі виплати, відноситься до оподаткованого додаткового блага, оскільки судові витрати пов`язані із захистом порушеного права та є вимушеними матеріальними витратами (збитками), які були понесені позивачем під час звернення до суду та можуть бути стягнуті судом з відповідача у порядку, встановленому процесуальним законодавством, зокрема Кодексом адміністративного судочинства України.

Натомість, абз. "а" п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України не визначає конкретну особу, яка має відшкодувати збитки, її форму власності чи рахунок, з якого відшкодовуються матеріальні збитки за рішенням суду, тому посилання відповідача на те, що відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень здійснюється державою, а не за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, колегія суддів не бере до уваги.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що податкова консультація № 1128/ІПК/20-40-04-07-10 від 24.03.2021, яка надана Головним управлінням ДПС у Харківській області, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що податкова консультація надана Головним управлінням ДПС у Харківській області без урахування приписів чинного податкового законодавства та необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду позивача із правовою оцінкою суду першої інстанції.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.06.2020 у справі № 910/12945/19, колегія суддів не бере до уваги, оскільки у справі № 910/12945/19 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду надавалася оцінка порядку відшкодування судових витрат, а не питанню щодо включення до складу доходу фізичної особи судових витрат, стягнутих на її користь судовим рішенням, як у цій справі.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 по справі № 520/9773/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич