Справа № 140/7909/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/7909/21 пров. № А/857/21557/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового зсідання Волошин М.М.

за участю представників сторін:

від позивача Губар Н.В.

від відповідача Войчук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 (головуючий суддя Ковальчук В.Д., м. Луцьк, розглянуто в письмовому провадженні) у справі № 140/7909/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» (позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.03.2021 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ГУ ДПС України у Волинській області проведено фактичну перевірку ТзОВ ВО «Ковельсільмаш», за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 04.02.2021 року № 03/1018/09-01/31533318, яким встановлено порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Такі висновки мотивовані тим, що згідно реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» за період з 01.04.2020 по 20.09.2020 ТзОВ ВО «Ковельсільмаш» придбало скраплений газ загальним обсягом 14188, 91 літрів. Доставка пального згідно з акцизними накладними здійснювалась на адресу: м. Ковель, вул. Варшавська, 1, де і розташовані виробничі потужності заводу, не маючи ліцензії на право зберігання пального (виключно для власних потреб чи промислової переробки), чим і порушено вищезгадану статтю 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Відповідачем 19.03.2021, на підставі акта перевірки від 04.02.2021 року № 03/1018/09-01/31533318, винесено податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано до позивача штрафну санкцію, передбачену статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», на суму 500 000 грн. Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та необґрунтованим, оскільки придбане пальне (зріджений газ) було використане в межах здійснення господарської діяльності на виробничих потужностях підприємства під час використання газової печі, яка модернізована, зокрема, внаслідок придбання стаціонарної посудини ємністю 4,85 м. куб., куди закачувався придбаний газ. Оскільки вказана газова ємність, випаровувач газу і регулятор тиску входять до складу єдиної газової печі, становлять невід`ємні складові цієї газової печі, що є одним цілісним процесом виробництва, про що свідчить схема модернізованого агрегату 40204, тому відповідно до підпункту г абзацу 2 підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ця ємність не є акцизним складом, позаяк є паливним баком для зберігання пального безпосередньо в обладнанні.

З урахуванням цього вважає, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей, що використовуються лише для зберігання пального, а не живлення транспортних засобів або обладнання.

На думку позивача, паливний бак технологічного обладнання - газової печі 40204 не є місцем зберігання пального та акцизним складом у розумінні Податкового кодексу України, а тому видача ліцензій на право зберігання пального на газову піч не передбачена. Таким чином, товариство не має у власності або у користуванні місце (територію), де перебуває ємність, що використовується для зберігання пального у розумінні Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а тому правомірно використовувало пальне без ліцензії. Крім того, під час перевірки посадовими особами податкового органу, крім зазначених в додатку до акту акцизних накладних, не вказано жодного доказу зберігання товариством придбаного за період з 01.04.2020 по 20.09.2020 пального. Перевіряючі обмежились лише описом придбання газу, не встановивши факт його зберігання, місце зберігання, наявні на час перевірки залишки та порядок використання. Акт не містить жодних відомостей про споруди та/або обладнання, та ємкості, що використовуються для зберігання пального на праві власності. Сам факт придбання пального за відсутності ліцензії не є законодавчо встановленою підставою для винесення податкового рішення повідомлення про стягнення штрафних санкцій. Також позивач зазначає, що за 2020 рік товариство використало в загальному обсязі 38 313,21 л або 38,31 куб. м. газу, а тому правомірно, у відповідності до підпункту б абзацу 2 підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, використовувало газ без отримання ліцензії, оскільки протягом календарного року не отримало пальне в обсягах, що перевищує 1000 кубічних метрів.

На підставі вищенаведеного просив визнати протиправним та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 в задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ТОВ ВО « Ковельсільмаш» подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апеляційна скарга фактично мотивована доводами адміністративного позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що винятки щодо відсутності обов`язку у суб`єкта господарювання отримувати ліцензію на зберігання пального передбачені статтею 15 Закону № 481/95-ВР, а не Податковим кодексом України. Тобто, Законом № 481/95-ВР передбачено обов`язок суб`єкта господарювання отримувати ліцензію на зберігання пального, яке знаходиться на території, на якій розташовані стаціонарні споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, при цьому такий обов`язок не залежить від віднесення таких територій чи об`єктів, зокрема обладнання та/або ємностей, до акцизних складів. Відтак, оскільки ємність 4,85 м. куб., де знаходиться та зберігається скраплений газ, є стаціонарною цистерною, незважаючи на те, що така ємність є паливним баком та складовою обладнання газової печі, тому позивач не позбавлений обов`язку отримувати ліцензію на зберігання пального.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.

На підставі наказу від 02.02.2021 № 431 «Про проведення фактичної перевірки» та направлень №№ 305.306.351 працівниками ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку місця зберігання пального позивачем. За результатами перевірки складено Акт № 03/1018/09-01/31533318 від 04.02.2021за висновками якого встановлено порушення позивачем вимог ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»( зі змінами та доповненнями).

Як зазначено в Акті перевірки «згідно реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» за період з 01.04.2020 по 20.09.2020 ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» придбало скраплений газ загальним обсягом 14188,91 літрів. Доставка пального згідно з акцизними накладними здійснювалась на адресу: м. Ковель, вул. Варшавська,1, де і розташовані виробничі потужності заводу, не маючи ліцензії на право зберігання пального (виключно для власних потреб чи промислової переробки), чим і порушено ст. 15 ЗУ № 481/95-ВР».

19.03.2021 ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким встановлено порушення ст. 1 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та на підставі п.п. 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України і ст. 17 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» застосовано штрафні санкції до ТОВ ВО «Ковельсільмаш» у розмірі 500000 грн.

Як встановлено судом - основним видом діяльності позивача, згідно відомостей Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: « 28.3 Виробництво машин і устаткування для сільського та лісового господарства» та « 25.50 Кування, пресування, штампування, профілювання». Такі процеси вимагають термічної обробки, тобто нагрівання й охолодження металів і сплавів у спеціальній печі, в результаті яких змінюються їх фізичні, механічні, технологічні й експлуатаційній властивості. Піч нагрівається газом, і витрата газу становить 160 м. куб. за годину відповідно до технічного паспорту, який наявний в матеріалах справи.

12.06.2020 АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» припинило подачу позивачу природного газу, у зв`язку з чим підприємство було змушене, для відновлення технологічного процесу термічної обробки деталей провести реконструкцію нормалізаційної газової печі 40204 з використанням зрідженого газу пропан-бутан. Наявність печі підтверджується договором оренди № 50/14-23Г від 02.01.2019, актом приймання-передачі основних засобів від 30.07.2020 та тактом модернізації орендованого агрегату 40204 від 30.07.2020.

Для модернізації печі позивачем було придбано і поставлено на облік стаціонарну посудину ємкістю 4,85 м.куб., в яку закачується газ.

Газова ємність 4,85 м.куб. випаровувач газу і регулятор тиску входить до складу єдиної газової печі, є одним цілісним процесом виробництва та становлять невід`ємні складові печі, про що свідчить схема модернізованого агрегату 40204 (копії наявні в матеріалах справи).

Відтак, газ на підприємстві знаходився в технологічному обладнанні. Відповідно до п.п. «г» абзацу 2 пункту 14.1.6 ст.14 Податкового кодексу України, не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.

Відповідно до вимог ст. 1 ЗУ № 481/95-ВР місце зберігання - місце (територія) на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, або діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) зі зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Перевіркою контролюючого органу встановлено факт зберігання пального без ліцензії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановленні наступні поняття: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Згідно із ч.ч. 1, 6, 8, 16, 19, 39 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Відтак, отримати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен для стаціонарних цистерн/ємностей, що використовуються для зберігання пального, а не живлення транспортних засобів або обладнання.

Із визначення термінів «місце зберігання пального», «зберігання пального», так і з переліку документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального, неможливо дотриматись вимог подачі таких документів для пересувних ємностей та транспортних засобів, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території).

Відповідачем не доведено, що ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» займається зберіганням пального і має місце де перебуває ємність, що використовується для зберігання пального. Придбане товариством пальне закачувалось безпосередньо у паливний бак газової печі 40204, яка належить позивачу на праві власності, та використовується у власній господарській діяльності для термічної обробки деталей. Без пального баку обладнання втрачає свою основну функцію термообробки, оскільки газова піч 40204 працює на скрапленому газі, що надходить з її паливного баку.

Згідно вимог п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (далі ПКУ) зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628 VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» (далі Закон № 2628), з 01.07.2019 акцизний склад це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального. При цьому згідно з п.п. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14 ПКУ розпорядником акцизного складу є, зокрема, суб`єкт господарювання платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження - розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Водночас, п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПКУ визначено, що не є акцизним складом, зокрема: приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам; приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам. Таким чином, при визначенні приміщення та/або території акцизним складом, необхідно враховувати такі критерії: загальну місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, обсяги отриманого протягом календарного року пального та напрями його використання.

Тобто, для суб`єктів господарювання, які відповідають наведеним критеріям, не є акцизними складами приміщення та/або території, на яких вони як власники або користувачі зберігають та використовують пальне виключно для потреб власного споживання.

Відповідно до зазначеної норми, резервуар технологічного обладнання печі, не є акцизним складом у розумінні ПК України, а отже, зберігання пального в паливному баку технологічного обладнання печі не потребувало отримання ліцензії в органах ДПС.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд встановив те, що за подання адміністративного позову позивач сплатив судовий збір у сумі 7500,00 грн., а за подання апеляційної скарги 11250,00 грн.

Отже, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 18750,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 308,310,315,317,321,325,328,329,331 Кодексу адмінстративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 140/879069/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 19.03.2021 № .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у вигляді судового збору в сумі 18750,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 18 січня 2022 року.