Справа № 140/17244/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 січня 2022 року

Київ

справа №140/17244/20

адміністративне провадження № К/9901/18653/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Мартинюк Н.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №140/17244/20

за позовом ОСОБА_1

до Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області, голови Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - член Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області ОСОБА_2,

про визнання дій та бездіяльності протиправними і стягнення коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року (суддя Денисюк Р.С.)

і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року (суддя-доповідач: Коваль Р.Й., судді: Гуляк В.В., Ільчишин Н.В.).

ВСТАНОВИВ:

І. Історія справи

У грудні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області, голови Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - член Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області ОСОБА_2 , в якому просила:

- визнати незаконними дії Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області щодо невиплати їй грошової винагороди;

- визнати протиправною бездіяльність голови Ковельської міської територіальної виборчої комісії ОСОБА_4 щодо контролю за веденням діловодства комісії;

- стягнути з Ковельської міської територіальної виборчої комісії на її користь грошову винагороду за участь на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року у розмірі 50% мінімальної заробітної плати та моральну шкоду в розмірі: 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка була членом Ковельської міської територіальної виборчої комісії (далі - «Ковельської ТВК») на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року відповідно до постанови Центральної виборчої комісії №172 від 10 серпня 2020 року.

Питання виплати одноразової грошової винагороди членам Ковельської ТВК розглядалось на безперервному засіданні комісії, яке тривало з 25 жовтня 2020 року до 10 листопада 2020 року.

9 листопада 2020 року на указаному засіданні виборча комісія проголосувала за виплату в тому числі ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за активну участь у виборах, прийнявши це рішення 9 голосами «за». Проте, до протоколу було внесено відомості про те, що рішення з цього приводу не прийнято. За наслідками звернення позивачки до секретаря Усачової Л. внести відомості до протоколу, які б відповідали дійсному волевиявленню присутніх членів виборчої комісії, остання відмовилась.

Головуюча на указаному засіданні виборчої комісії ОСОБА_2 у свою чергу самостійно підготувала «правильний» варіант протоколу засідання комісії і постанову №59, з яких убачається прийняття відповідного рішення про нарахування і виплату позивачці одноразової грошової допомоги за активну участь у виборах у розмірі 50% мінімальної заробітної плати, та надіслала їх до голови комісії ОСОБА_3 засобами поштового звязку.

Попри це, вказану допомогу було виплачено всім членам виборчої комісії, окрім позивачки. ОСОБА_1 вважає, такі дії відповідачів протиправними і такими, що суперечать вимогам Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці».

Також звертає увагу на порушення виборчою комісією і головою цієї комісії вимог Постанови Кабінету Міністрів України №687 від 8 вересня 2015 року «Питання оплати членів територіальних і дільничних виборчих комісій з місцевих виборів, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги», а також статті 212 Виборчого кодексу України.

Вказує на те, що внаслідок протиправних дій по невиплаті цієї грошової допомоги їй заподіяно моральну шкоду в розмірі: 5000, 00 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, закрито провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»).

До такого висновку дійшли суди попередніх інстанцій з підстав того, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Мотивуючи указані судові рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 була членом територіальної виборчої комісії не на платній основі.

Також суди дійшли висновку, що в цьому випадку виборча комісія у спірних правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень у розумінні статті 4 КАС України.

За своїм змістом участь особи в роботі територіальної виборчої комісії не є публічною службою у розумінні вимог чинного законодавства, а регламентується нормами трудового і цивільного законодавства.

Порушене позивачкою питання стосується невиплати їй одноразової допомоги як члену виборчої комісії за активну участь у виборах, що свідчить про відсутність публічно-правового спору і наявність майнового спору із відповідачем.

Отже, окружний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що спір має приватноправовий характер, оскільки він обумовлений порушенням приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, який підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень, в цьому конкретному випадку у порядку цивільного судочинства.

У травні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, у якій позивачка просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування поданої касаційної скарги позивачка вказує на те, що судами попередніх інстанцій, при ухваленні оскаржуваних судових рішень, було порушено норми процесуального права, ухвала окружного суду і постанова апеляційного суду є незаконними, а висновки судів про цивільну юрисдикцію цього спору є помилковими.

Відповідачі й третя особа відзивів на касаційну скаргу не подали. Копію ухвали Суду про відкриття касаційного провадження третя особа отримала 10 липня 2021 року. Відповідачі копію ухвали про відкриття касаційного провадження не отримали; конверт двічі повертався до Суду із відміткою «за закінчення терміну зберігання».

II. Мотиви Верховного Суду

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що цю справу належить передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі статті 346 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до частини шостої статті 346 КАС України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо:

1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції;

2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;

3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Частинами першою і третьою статті 347 КАС України обумовлено, що питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, закрито провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що спір, який виник між сторонами, належить розглядати за правилами цивільного судочинства, оскільки стосується приватноправового інтересу позивачки щодо нарахування і виплати їй одноразової грошової винагороди за активну участь у виборах в розмірі 50% мінімальної заробітної плати.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивачка наполягає на адміністративній юрисдикції цього спору, з огляду на те, що вона вважає її участь в роботі територіальної виборчої комісії публічною службою.

В обґрунтування цього доводу позивачка зауважує, що відповідно до положень Виборчого кодексу України особа набуває статусу члена виборчої комісії лише після прийняття державної присяги, що в свою чергу покладає на неї певні обовязки і обмеження. Позивачка як член територіальної виборчої комісії прийняла таку присягу

Оскільки, на думку позивачки, цей спір є спором щодо проходження публічної служби, його належить розглядати саме за правилами адміністративного судочинства, а не цивільного, як зазначили суди попередніх інстанцій. Свою правову позицію позивачка обґрунтовує покликанням на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №802/3879/14-а, а тому позивачка наполягає на адміністративній юрисдикції цього спору.

Варто зауважити, що Велика Палата Верховного Суду не викладала у своїй постанові висновок щодо визначення предметної юрисдикції щодо вирішення аналогічного спору.

Необхідність передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду також обумовлена тим, що наразі існує неоднакова правозастосовна практика у схожих, проте не подібних правовідносинах.

Так, 12 грудня 2018 року Велика Палата Верховного Суду розглянула спір у справі №802/3879/14-а за позовом секретаря окружної виборчої комісії до Центральної виборчої комісії про стягнення середньомісячного заробітку, компенсації за дні невикористаних відпусток, компенсації втрати коштів унаслідок інфляції.

Велика Палата Верховного Суду за наслідками перегляду указаної справи дійшла висновку, що цей спір, який виник між сторонами, підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язаний з питанням трудових відносин у період реалізації виборчих прав у сфері публічно-правових відносин.

Проте, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду 10 грудня 2019 року розглянув справу №127/22117/16-ц за позовом секретаря окружної виборчої комісії до Центральної виборчої комісії про зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсаційних витрат та відшкодування моральної шкоди.

Тобто, указаний спір між тотожними сторонами як і у справі №802/3879/14-а було розглянуто у порядку цивільного судочинства, за наслідками якого у задоволенні позову відмовлено, а отже вирішено спір по суті.

Отже, наведені правові висновки Верховного Суду є протилежними в аспекті визначення юрисдикції указаних спорів, що також свідчить про неоднакову правозастосовчу практику з цього питання. Колегія суддів звертає увагу, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постанову від 10 грудня 2019 року у справі №127/22117/16-ц ухвалив після висновку Великої Палати Верховного Суду, викладено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №802/3879/14-а, тим самим віднісши її до цивільної юрисдикції.

Варто наголосити, що наведені судові рішення, ухвалені у схожих правовідносин за сферою правозастосування.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16, від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови від 16 травня 2018 року у справі №910/5394/15-г, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19).

З огляду на те, що підстави і предмет позову, зміст позовних вимог, а також субєктний склад учасників процесу у наведених справах і у цій справі не є аналогічними, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №802/3879/14-а не є релевантними до спірних правовідносин.

До того ж, варто наголосити на тому, що нормативно-правове регулювання, зокрема, статусу членів виборчих комісій змінилось з прийняттям Виборчого кодексу України.

За таких обставин, правильне вирішення цього спору є неможливим без вирішення питання щодо віднесення цієї категорії справ до юрисдикції адміністративного чи цивільного суду, тобто постає потреба у вирішенні питання предметної юрисдикції цих правовідносин.

Ураховуючи, що позивачка оскаржує судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення правил предметної юрисдикції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України.

Керуючись статтями 346, 347 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Справу №140/17244/20 за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області, голови Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - член Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області ОСОБА_2, про визнання дій та бездіяльності протиправними і стягнення коштів передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………………

……………………………………

……………………………………

Н.М. Мартинюк

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк,

Судді Верховного Суду