Справа № 520/6707/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 р. Справа № 520/6707/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 29.09.21 по справі № 520/6707/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі по тексту - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган), в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення рішення №0-2036 від 15.05.2020 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 1898,72 грн;

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення рішення №0-2036 від 15.05.2020 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 5566,78 грн;

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення рішення №0-2036 від 15.05.2020 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 6355,48 грн;

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача, якими позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки зі спірних рішень не можливо зрозуміти за якими об`єктами нерухомості вони винесені, неправильно визначено загальну площу об`єктів нерухомості, питому вагу кожного об`єкта оподаткування нерухомості від сумарної житлової та загальної площі об`єктів нерухомості, що перебували у власності ОСОБА_1 у податковому періоді, зазначеному в податкових повідомленнях-рішеннях, а враховуючи ненадання до податкових повідомлень-рішень розрахунків та відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за 2019 рік інформації про наявність у володінні ОСОБА_1 об`єктів нерухомості, визначення бази оподаткування та нараховання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є також неправомірним.

Також, в порушення приписів податкового законодавства контролюючим органом не було надіслано або вручено спірні податкові повідомлення рішення, які, в свою чергу, не містять інформації ані про об`єкт, ані про базу оподаткування.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі №520/6707/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вулиця Пушкінська 46, місто Харків, 61057, ) визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень - задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, від 15.05.2021 № 0-2036, № 0-2036, №0-2036.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн).

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі № 520/6707/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у 2019 році у власності ОСОБА_1 у звітному періоді перебувала нерухомість (майно, відмінне від земельної ділянки), зокрема, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 133,4 кв.м., квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 152,3 кв.м. та квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 45.5 кв.м., що підлягало оподаткуванню відповідно до вимог чинного законодавства. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 24.04.2019 у справі 820/212/16 та від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16, вважає, що окремі дефекти форми податкового повідомлення-рішення (відсутність в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях відомостей щодо адреси об`єктів житлової та нежитлової нерухомості позивача та їх типів), не є безумовною підставою для його скасування, оскільки при розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Наявність розрахунку податкового зобов`язання вважає необов`язковим, а відтак його відсутність не може бути підставою для скасування податкових повідомленнях-рішеннях.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга ГУ ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником квартир за адресами:

- АДРЕСА_2 , загальною площею 133,4 кв.м.;

- в`їзд Пушкінський будинок 3, квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 152,3 кв.м.;

- АДРЕСА_4 , загальною площею 45.5 кв. м.

На підставі вказаних відомостей, з урахуванням положень п.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, відповідачем 15.05.2021 складено податкові повідомлення-рішення, зокрема:

- № 0-2036 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 1898,72 грн.;

- № 0-2036 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 5566,78 грн.;

- № 0-2036 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 6355,48 грн.

Не погодившись з вказаними рішеннями, позивач 21.12.2020 оскаржив їх в адміністративному порядку.

За результатами розгляду вказаної скарги позивача 09.02.2021 ДПС України рішення контролюючого органу залишено без змін, а скарга - без задоволення.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача є протиправними, з огляду на те, що не містять жодних даних щодо адреси об`єктів житлової та нежитлової нерухомості позивача та їх типів, внаслідок чого неможливо встановити визначальні ознаки кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування, а відтак відсутні підстави для його нарахування без визначення самого об`єкту оподаткування. Також суд першої інстанції вважав, що податковим органом у порушення вимог приписів пункту 8.1 статті 58 Податкового кодексу України та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 28.12.2015 №1204 (далі по тексту - Порядок №1204), до спірного податкового повідомлення-рішення не додано розрахунок податкового зобов`язання, що свідчить про недотримання відповідачем вимог частини другої статті 2 КАС України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.п.16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням, наведеним у ст.265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.261 ПК України).

Як встановлено положеннями підпунктів 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п.п. 266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

За приписами п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Положеннями пункту 266.4.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

З аналізу наведених приписів ПК України слідує, що підставою для обчислення бази оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб є дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або оригінали документів платника податків на право власності.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначені позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, відповідачем розраховано виходячи з бази оподаткування, обчисленої на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 261424129 від 14.06.2021), копію якої відповідачем надано до матеріалів справи.

Із вказаної вище інформації вбачається, що у 2019 році у власності ОСОБА_1 перебувала нерухомість, а саме: квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 133,4 кв.м.; квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 152,3 кв.м.; квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 45,5 кв. м.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем надано детальний розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що нарахований позивачу за 2019 рік по кожному зазначеному вище об`єкту (квартирі) окремо, з якого вбачається, що контролюючим органом обчислено базу оподаткування з сумарної загальної площі трьох квартир позивача, що становить 331,20 кв.м.

З огляду на те, що сумарна загальна площа квартир позивача, щодо яких складено спірні податкові повідомлення-рішення, перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 ПК України, а саме 300 кв.м. (60 кв.м. х 5), пільги щодо зменшення бази оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для ОСОБА_1 не застосовуються.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача щодо неможливості використанння контролюючим органом відомостей реєстру прав власноті на нерухоме майно для обчислення бази оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 ст. 334 Цивільного Кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За приписами ч. 1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004, № 1952-ІV (далі - Закон № 1952-ІV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Частинами 1-2 ст.13 Закону № 1952-ІV передбачено, що Державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

На кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 1952-ІV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Умови, підстави та процедуру надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно визначено Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок № 1127).

Згідно з п. 5 Порядку № 1127 інформація з Державного реєстру прав про зареєстровані речові права містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, їх обтяження, наявні в Державному реєстрі прав, а також відповідні відомості з його невід`ємної архівної складової частини або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач зазначаючи про відсутність відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які дають можливість визначити базу оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік не заперечує того, що вказані вище квартири перебували у його власності у спірному податковому періоді.

Між тим, ч. 1 ст. 13 Закону № 1952-ІV чітко визначено, що Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек є невід`ємними архівними складовими частинами Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що дає підстави стверджувати, що зазначені реєстри не є окремими (незалежними) базами даних, а є відповідними підрозділами єдиної інформаційної системи, а тому використання ГУ ДПС у Харківській області для визначення бази оподаткування об`єктів житлової нерухомості даних Реєстру прав власності на нерухоме майно цілком відповідає приписам п.п.266.3.2 п. 265.3 ст. 266 ПК України, у зв`язку з чим твердження позивача про протилежне є необґрунтованими.

З 1 січня 2013 року почав функціонувати Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, ведення якого здійснюється Державною реєстраційною службою України та реєстраційними службами відповідних управлінь юстиції у містах та областях.

Так, згідно з ч.ч. 3 та 4 ст.3 Закону № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Крім того, колегією суддів з відомостей реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що право власності на квартири за адресами: АДРЕСА_2 , загальною площею 133,4 кв.м.; в`їзд Пушкінський будинок 3, квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 152,3 кв.м.; АДРЕСА_4 , загальною площею 45,5 кв.м. позивач набув у 2003 році, тобто до запровадження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, спірні податкові повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом на підставі відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до яких квартири по зазначеним вище адресам належать позивачу на праві приватної власності, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивача обов`язку щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Доводи позивача про незаконність використання податковим органом відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а не даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не спростовує факту наявності у позивача у 2019 році на праві власності вищевказаних квартир, як об`єкта оподаткування.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.02.2021 по справі № 802/2017/17-а.

Посилання позивача на протиправність спірних податкових повідомлень-рішень з огляду на відсутність додатку до них у вигляді розрахунків сум грошових зобов`язань, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з абз. 5 п. 58.1 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до вимог ПК України розроблено Порядок № 1204.

Згідно з п. 2 розділу II Порядку № 1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами, зокрема: «Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1);

З додатку 1 до Порядку № 1204 вбачається, що під підставою нарахування податкового зобов`язання розуміється посилання на пункт та статтю законодавчого акта, згідно з яким зроблено розрахунок таких податкових зобов`язань.

Водночас, така форма не передбачає реквізитів, в яких зазначаються адреса, площа та інші ознаки земельної ділянки, у зв`язку з чим, зазначені посилання позивача колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до п.п. 58.1.1 п. 58.1 ст. 58 ПК України у податковому повідомленні- рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних фінансових санкцій.

Оскаржувані позивачем у даній справі податкові повідомлення-рішення мають всі реквізити, передбачені положеннями статті 58 Податкового кодексу України, за змістом якої не слідує безумовного обов`язку контролюючого органу додавати до кожного податкового повідомлення-рішення розрахунок податкового зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що відсутність розрахунку до оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення - рішення не є безумовною підставою для його скасування та не свідчить про безпідставність нарахованих податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до п.п. 266.7.3 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Проте, позивач із письмовою заявою для проведення звірки розрахунку, виявлення розбіжностей між даними, здійсненого податковим органом, не звертався. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

При цьому, колегією суддів встановлено, що розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, який визначено позивачу за оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями не є завищеним.

Отже, відсутність розрахунків не можна вважати підставою для визнання недійсним самих податкових повідомлень-рішень, яким платнику визначено відповідне грошове зобов`язання.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 25.02.2021 по справі № 820/302/17.

З урахуванням вищенаведеного доводи позивача щодо протиправності податкових повідомлень - рішень Головного управління ДПС в Харківській області від 15.05.2021 № 0-2036, № 0-2036, № 0-2036 є помилковими, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх скасування та, як наслідок, необґрунтованість позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи всі встановлені судом апеляційної інстанції обставини в сукупності, а саме щодо правомірного використання ГУ ДПС у Харківській області для визначення бази оподаткування об`єктів житлової нерухомості даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, наявності у позивача обов`язку щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також необґрунтованості тверджень позивача, з якими помилково погодився суд першої інстанції, щодо протиправності спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів приходить до висновку, що Головне управління ДПС у Харківській області при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 15.05.2021 № 0-2036, № 0-2036, №0-2036 діяло на підставі, у спосіб та в межах повноважень, встановлених законом, що зумовлює відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

В силу приписів ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

З огляду на наведене, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 по справі № 520/6707/21 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 по справі № 520/6707/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій