Справа № 540/2711/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 січня 2022 року

м. Київ

справа № 540/2711/21

адміністративне провадження № К/990/433/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною щодо не нарахування та невиплати заробітної плати, стягнення невиплаченої заробітної плати з урахуванням надбавок до посадового окладу, премій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Херсонської обласної прокуратури, в якому просила суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати їй заробітної плати, з урахуванням посадового окладу згідно з статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» за період з 26 березня по 29 грудня 2020 року; зобов`язати Херсонську обласну прокуратуру здійснити перерахунок заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу, премій, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 26 березня 2020 року по 29 грудня 2020 року.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Херсонської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 частини заробітної плати у вигляді посадового окладу визначеного частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та надбавки за вислугу років визначену за частиною сьомою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», за період з 27 березня 2020 року по 29 грудня 2020 року. Зобов`язано Херсонську обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини заробітної плати у вигляді посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» за період з 27 березня по 29 грудня 2020 року, включно, у розмірі 189 157,27 грн та надбавки за вислугу років визначену за частиною сьомою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», за період з 27 березня по 29 грудня 2020 року, включно, у розмірі 34 048,30 грн, з вирахуванням (з утриманням) із цих сум податків і зборів та обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено в позові.

29 грудня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року. Заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та недотримання ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року залишити без змін.

Предметом спору у цій справі є правомірність обчислення розміру заробітної плати прокурора, без урахування посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», у період з 27 березня до 30 грудня 2020 року.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивача звільнено з посади прокурора, що у значенні Закону України «Про запобігання корупції» передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що оскаржує судові рішення на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема, послалося на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах. Проте, яка саме норма потребує такого висновку заявник конкретно не зазначила, а у тексті касаційної скарги лише безсистемно процитовано положення нормативно-правових актів, що регулюють питання оплати праці, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020.

Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

У касаційній скарзі заявник частково описує обставини справи, наводить власні розрахунки та посилається на дискримінаційний підхід в оплаті праці прокурорів, цитує положення Конституції, Закону України «Про прокуратуру» та наводить порівняльний аналіз нормативно-правових актів, проте касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судом та необхідність висновку Верховного Суду щодо них саме у цій справі.

Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані доводи, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Тому, лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною щодо не нарахування та невиплати заробітної плати, стягнення невиплаченої заробітної плати з урахуванням надбавок до посадового окладу, премій та зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко