Справа № 420/8185/21
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 січня 2022 року

м. Київ

справа № 420/8185/21

адміністративне провадження № К/990/1647/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №2050-к від 08.12.2020р. «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області з 09.12.2020р. у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Укртрансбезпеки, відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу»;

-визнати протиправним та скасувати наказ №2094-к від 14.12.2020р. «Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 08 грудня 2020 року №2050-к» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу державного контролю їй нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Укртрансбезпеки відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу»;

-визнати протиправним та скасувати наказ №591-к від 12.05.2021р. «Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 08 грудня 2020 року №2050-к» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області з 12.05.2021р. у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Укртрансбезпеки без скорочення чисельності та штату державних службовців, відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу»;

-поновити ОСОБА_1 з 12.05.2021р. на посаді, що є рівнозначною посаді заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, з якої його було звільнено;

-стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.05.2021р. по день винесення судового рішення, а також середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку видачі належно оформленої трудової книжки за період з 12.05.2021р. по день винесення судового рішення.

21 липня 2021 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду в задоволенні позову відмовлено.

16 листопада 2021 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року та прийнято по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано накази Державної служби України з безпеки на транспорті №2050-к від 08.12.2020р. «Про звільнення ОСОБА_1 », №2094-к від 14.12.2020р. «Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 08 грудня 2020 року №2050-к» і №591-к від 12.05.2021р. «Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 08 грудня 2020 року №2050-к».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області з 13 травня 2021 року.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2021 року по 16 листопада 2021 року в сумі 39590,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На зазначену постанову апеляційного суду відповідачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 12 січня 2022 року.

У касаційній скарзі Державною службою України з безпеки на транспорті зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 280/5286/20, від 28 липня 2021 року у справі № 640/11024/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/11687/2020 у побідних правовідносинах.

При цьому, скаржник акцентує увагу на зазначених постановах Верховного Суду та не доводить, що правовідносини у цій справі та у справі № 280/5286/20, № 640/11024/20, №520/11687/2020 є подібними.

Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Крім того, у касаційній скарзі Державної служби України з безпеки на транспорті зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідач лише обмежився цитуванням пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. При цьому, зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Також в касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідач у касаційній скарзі лише зазначив пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, однак ним не викладено підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної приписами вказаної норми КАС України, тобто не зазначено підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, визначених частинами другою і третьою статті 353 КАС України.

Судом установлено, що відповідач уже подавав касаційну скаргу з визначенням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктами 1,3 частини другої статті 328 КАС України, яка ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2021 року (К/9901/46523/21) повернута особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстави, передбаченою пунктами 1,3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Подаючи касаційну скаргу вдруге, скаржником так і не викладено підстав для касаційного оскарження судових рішень, у зв`язку з чим така касаційна скарга підлягає поверненню.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням відповідачем у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктами1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова