Справа № 460/7260/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 січня 2022 року

м. Київ

справа № 460/7260/20

адміністративне провадження № К/9901/48371/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» (далі - ДУ «Городищенська ВК №96»), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення комісії ДУ «Городищенська ВК №96» про відмову щодо застосування до засудженого ОСОБА_1 статті 101 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України), оформленого 29 липня 2020 року протоколом №19; зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання засудженого ОСОБА_1 про застосування статті 101 КВК України.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії по розгляду питання щодо зміни умов тримання засуджених ДУ «Городищенська ВК №96», викладене у протоколі засідання комісії від 29 липня 2020 року №19, в частині відмови у зміні умов тримання засудженому ОСОБА_1 . Зобов`язано ДУ «Городищенська ВК№96» повторно розглянути заяву засудженого ОСОБА_1 від 30 червня 2020 року про зміну умов тримання згідно зі статтею 101 КВК України.

28 грудня 2021 року ДУ «Городищенська ВК №96» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року. Заявник, посилаючись на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення виправної установи щодо відмови засудженому у зміні умов утримання шляхом переведення до виправної колонії середнього рівня безпеки.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування розділу 6 Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року №847/5 (далі- Інструкція №847/5). Заявник указує, що цими нормами матеріального права встановлюються повноваження та обов`язки комісії прийняти рішення щодо зміни умов утримання засудженого.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з цієї підстави, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

ДУ «Городищенська ВК №96» лише указала про розділ 6 Інструкції №847/5, однак не конкретизувала щодо якої частини необхідно сформувати такий висновок. Водночас положення розділу 6 Інструкції №847/5 стосуються процедур розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 КК України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», переведення засуджених на підставах, встановлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України, а заявник не конкретизував, чому саме положення цієї норми потребують вирішенню Верховним Судом шляхом формування відповідного висновку, за обставин, установлених судами у цій справі.

Крім того, суди попередніх інстанцій не застосовували зазначену заявником Інструкцію при вирішенні спору.

Так, вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди виходили з того, що зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки, здійснюється за поданням адміністрації виправної колонії центральною комісією, що діє відповідно до Положення про центральну та міжрегіональну комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27.02.2017 №680/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.02.2017 за №265/30133.

Отже, вирішуючи цей спір, суди виходили з того, що комісія відповідача перевищила свої повноваженнята діяла не у спосіб, що визначений законами України.

Інші мотиви касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства, окремих положень КВК України, Кримінального кодексу України та Інструкці №847/5, з подальшим їхнім тлумаченням, часткового опису обставин справи та переоцінки доказів, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності викладення вмотивованих аргументів наявності підстав оскарження унеможливлює відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу касаційну скаргу Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко