Справа № 460/815/22
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2022 року м. Рівне №460/815/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Вознюк В.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: представник Корольчук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування повідомлення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразилися у несвоєчасному направленні на адресу ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2021 ВП №67978470/20.1/3;

- визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2021 ВП №67978470/20.1/3.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2021 ВП №67978470/20.1/3 з підстав непідвідомчості виконавчого документа ґрунтується на суб`єктивній думці відповідача. Також вказує про те, що старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олена Грайровна вчасно не направила на його адресу повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, що свідчить про порушення ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою суду від 25.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 03.02.2022.

01.02.2022, у встановлений судом строк, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною правомірно прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2021 ВП №67978470/20.1/3, оскільки п.4 розділу І "Загальні положення" Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 містить вичерпний перелік боржників за рішеннями, які є підвідомчі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, однак військові частини у даному переліку відсутні. Враховуючи викладене, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засіданні 03.02.2022 позивач позов підтримав повністю з наведених у ньому підстав та просив задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково повідомив, що боржник військова частина є територіальним органом Збройних Сил України, тому відповідно до п.4 розділу І "Загальні положення" Інструкції з організації примусового виконання рішень підвідомчість такого виконавчого провадження віднесена до повноважень Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), юрисдикція якого поширюється на місто Київ та Київську область.

В судовому засіданні 03.02.2022 оголошено перерву до 04.02.2022.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, з`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

06.08.2021 Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 460/2198/21 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати в повному обсязі відповідь на запит ОСОБА_1 від 26.01.2021 з урахуванням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (а.а. 9).

11.12.2021 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про прийняття до примусового виконання виконавчого листа від 06.08.2021, виданого на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/2198/21 про зобов`язання В/Ч НОМЕР_1 надати в повному обсязі відповідь на запит ОСОБА_1 від 26.01.2021, з урахуванням норм Закону №2939 (а.с. 8, 29, 10, 30).

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною розглянуто заяву щодо примусового виконання виконавчого листа №460/2198/21, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 06.08.2021, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати в повному обсязі відповідь на запит ОСОБА_1 від 26.01.2021 з урахуванням норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VІ, та сформовано повідомлення від 23.12.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не підвідомчий виконанню Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с.12, 31-32).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016

№ 1403-VIII (далі Закон № 1403-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Статтею 6 Закону № 1403-VIIІ встановлено, що систему органів примусового виконання рішень становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» від 09.10.2019 № 870 утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, зокрема Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), яке є правонаступником ліквідованих Головного територіального управління юстиції у Київській області, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Відповідно до п.3 розділу І "Загальні положення" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція №512/5), органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві);

відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві;

управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень);

відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).

Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Абзацами 1-3 пункту 4 розділу І Інструкції №512/5 передбачено, що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими:

боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи, а також розташовані у місті Києві територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

сума зобов`язання становить п`ятдесят та більше мільйонів гривень чи еквівалентну суму в іноземній валюті або двадцять п`ять та більше мільйонів гривень чи еквівалентну суму в іноземній валюті, якщо місцем виконання рішення є місто Київ.

Згідно з абз.4-6 п.4 розділу І Інструкції №512/5 відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими:

боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Суд зазначає, що іншого розмежування підвідомчості рішень органам державної виконавчої служби при їх примусовому виконанні чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не містить.

Таким чином, за наведеного правового регулювання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі, зокрема, рішення, за якими боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи, які розташовані у місті Києві.

Водночас, відділам примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Враховуючи, наведене, беручи до уваги, що юрисдикція Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поширюється, в тому числі, на місто Київ, можна дійти висновку, що рішення, за якими боржниками є розташовані у місті Київ територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи, підвідомчі як відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, так і Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Судом встановлено, що 06.08.2021 Рівненським окружним адміністративним судом на виконання рішення від 05.05.2021 у справі №460/2198/21 видано виконавчий лист, в якому боржником зазначено Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (а.с.9, 33).

Згідно зі ст.1 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 №1934-XII (далі Закон №1934-XII) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Частиною 1 статті 3 Закону №1934-XII визначено, що Збройні Сили України мають таку загальну структуру:

Генеральний штаб Збройних Сил України;

Командування об`єднаних сил Збройних Сил України;

види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили;

окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили

окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки;

органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Відповідно п.1.7 розділу I "Загальні положення" Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 22.04.2014 №462), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300, військова частина - військові частини, заклади, установи, організації Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Отже, військова частина є військовим формуванням та входить до структури Збройних Сил України.

Суд встановив, що боржником по виконавчому листу, виданому Рівненським окружним адміністративним судом 06.08.2021, є Військова частина НОМЕР_1 , яка розташована у місті Київ.

Системний аналіз пункту 4 розділу І "Загальні положення" Інструкції №512/5 дає підстави для висновку, що рішення, за якими боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, інші територіальні підрозділи органів державної влади, а відтак і військові формування, які входять до структури Збройних Сил України, які розташовані у місті Київ, підвідомчі як відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, так і Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ).

Частиною першою статті 24 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

За обставинами справи виконавчий лист, виданий Рівненським окружним адміністративним судом 06.08.2021, був пред`явлений стягувачем до виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що не суперечить пункту 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень в частині підвідомчості рішення. Таким чином, суд вважає, що у державного виконавця були відсутні визначені законом підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Отже, повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2021 ВП №67978470/20.1/3 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо тверджень позивача про несвоєчасне направлення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, суд зазначає таке.

Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Пунктом 4 розділу ІІІ "Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження" Інструкції №512/5 встановлено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Судом встановлено, що заяву про прийняття до примусового виконання виконавчого листа від 06.08.2021, виданого на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/2198/21, ОСОБА_1 надіслав до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 11.12.2021.

Ця обставина підтверджується копією поштового конверта (а.с.30) та фіскальним чеком відділення поштового зв`язку від 11.12.2021 (а.с.10).

Зазначену заяву отримано Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 20.12.2021, що підтверджується відповідним реєстраційним штампом вх.№ (а.с.29).

Повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання сформоване 23.12.2021, тобто, протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

З наданих позивачем доказів встановлено, що поштове відправлення за трек-номером 820, відправником у якому зазначено Міністерство юстиції України, а отримувачем ОСОБА_1 , було надіслане за датою поштового штемпеля 29.12.2021, що узгоджується з відомостями щодо відстеження поштового відправлення Укрпошти (а.с. 11).

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив фактичного направлення спірного рішення позивачу 29.12.2021 вищевказаним поштовим відправленням.

Водночас, відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження направлення на адресу позивача оскарженого повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання у триденний строк, встановлений законом.

Таким чином, повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття надіслано позивачу з порушенням строку, передбаченого Законом №1404-VIII.

При цьому суд вважає необхідним зазначити, що учасники виконавчого провадження мають право не лише бути обізнаними про прийняті державним виконавцем рішення (вчинені дії), а також і право на своєчасність доведення до їх відома відповідної інформації в установлений законом строк.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку про протиправність дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразилися у несвоєчасному направленні на адресу ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2021 ВП №67978470/20.1/3

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, водночас доводи позивача відповідають положенням чинного законодавства та підтверджуються матеріалами судової справи.

Отже, позов слід задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування повідомлення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2021 ВП №67978470/20.1/3.

Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразилися у несвоєчасному направленні на адресу ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2021 ВП №67978470/20.1/3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 04 лютого 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд.13, м. Київ, 01001, ЄДРПОУ/РНОКПП 00015622)

Суддя Н.О. Дорошенко