Справа № 480/3507/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 р.Справа № 480/3507/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.06.2021, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 29.06.21 року по справі № 480/3507/21

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 )

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив суд першої інстанції зобов`язати 5-й прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та доплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016, 2017, 2018 роках.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що під час проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 йому не в повному обсязі виплачувалось грошове забезпечення, передбачене п.1 ст.10-1 Закону України від 20.12.1991 року №2011 XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Зокрема, до складу грошового забезпечення, з якого було здійснено обчислення матеріальної допомоги на оздоровлення у червні 2016 року, у вересні 2017 року та у лютому 2018 року, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій". У зв`язку з цим, просив зобов`язати відповідача нарахувати та доплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016, 2017, 2018 роках.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до 5-го прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) про зобов`язання вчинити дії задоволено.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 та з урахуванням раніше виплачених сум.

ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі №480/3507/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог, а саме про зобов`язання 5-й прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 та з урахуванням раніше виплачених сум, не врахувавши обставини, які мають значення для вирішення цього питання. Вважає, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців з якого розраховується грошова допомога на оздоровлення. Зазначає, що грошова допомога на оздоровлення є одноразовою виплатою та виплачується один раз на рік і тільки тій категорії військовослужбовців, які виконали про це відповідний рапорт, а отже щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення такої допомоги. Посилається, що суд першої інстанції, вирішуючи адміністративний спір у справі №480/3507/21, неправильно застосував норми матеріального права, без урахування позиції Верховного Суду в аналогічних спірних правовідносинах, внаслідок чого дійшов до помилкових висновків по суті справи. Зазначає, що спори щодо перерахунку розмірів окремих видів грошового забезпечення військовослужбовців з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 неодноразово були предметом розгляду у Верховному Суді. В даній категорії справ ключовим питанням є включення/не включення додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 до місячного грошового забезпечення, з якого обраховується грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 31.01.2019 у справі № 522/24664/16-а та від 14.05.2020 року у справі №817/1196/17; від 16.07.2020 року у справі №820/5473/17; від 16.09.2020 року у справі №826/14853/17; від 13.10.2020 року у справі №240/9504/19. У зв`язку з цим вказує, що на даний час Верховний Суд, дотримується позиції про те, що винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 не є складовою місячного грошового забезпечення, з якого обраховуються одноразові грошові виплати військовослужбовцям, у тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні, однак незважаючи на це, суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вищезазначених постановах Верховного Суду.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

10.01.2022 позивач подав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без участі, в якій просив суд розглянути справу №480/3507/21, призначену на 18.01.2022 року на 13:00 год. без його участі.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що наказом командира 5-го прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 322-ОС від 11.08.2020 позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу загону.

Відповідно до даного наказу зобов`язано виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби.

Із особистої картки грошового забезпечення позивача за 2016-2018 р.р. вбачається, що у червні 2016 року, у вересні 2017 року та у лютому 2018 року було здійснено обчислення та виплата грошової допомоги на оздоровлення, проте відповідачем до обчислення грошової допомоги на оздоровлення не включено щомісячну додаткову грошову винагороду.

Позивач, вважаючи, що наявні правові підстави для зобов`язання 5-й прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та доплатити йому недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016, 2017, 2018 роках, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не включив до розрахунку допомоги на оздоровлення щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. № 889.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі по тексту - Закон №2232-XII).

Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011-XII).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацами 1,2 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ № 704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених Постановами КМ № 1052 від 27.12.2017, № 103 від 21.02.2018) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пп. 3 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Як вбачається з матеріалів даної справи, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з тим, що відповідачем при виплаті позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення у червні 2016 року, у вересні 2017 року та у лютому 2018 року не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій".

Так, колегія суддів звертає увагу, що з наявної в справі особистої карти грошового забезпечення №2606 за 2016, 2017, 2018 р.р. позивачу у вказані роки виплачувалася матеріальна допомога на оздоровлення (а.с. 10-12).

Факт виплати позивачу вказаної допомоги у вказані роки також не заперечується прикордонним загоном.

При цьому, прикордонний загін вважає, що ним правомірно не включалася щомісячна додаткова грошова винагорода до складу грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 р.р.

Так, зі змісту ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до частин 2,3 ст.9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.04.2021 року у справі №380/2427/20, від 30.04.2021 року у справі №620/561/20.

Колегія суддів акцентує увагу, що фактично відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не заперечується факт нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889. Окрім того, зі змісту особової карти грошового забезпечення №2606 за 2016, 2017, 2018 р.р. підтверджується факт її виплати.

Зазначена вище винагорода не може вважатися одноразовою.

Отже, спірна щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі №825/997/17, яка з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування при розгляді даної справи.

Таким чином, у спірних правовідносинах по даній справі розрахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 р. позивача мав проводитися відповідачем з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №899 від 22.09.2010, яку останній отримував під час проходження військової служби, проте останнім протиправно не було здійснено відповідних дій.

З урахуванням вже наведених вище висновків, доводи апеляційної скарги про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців з якого розраховується грошова допомога на оздоровлення є необґрунтованими.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що спори щодо перерахунку розмірів окремих видів грошового забезпечення військовослужбовців з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 неодноразово були предметом розгляду у Верховному Суді, посилаючись при цьому на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 31.01.2019 у справі №522/24664/16-а та від 14.05.2020 року у справі №817/1196/17; від 16.07.2020 року у справі №820/5473/17; від 16.09.2020 року у справі №826/14853/17; від 13.10.2020 року у справі №240/9504/19 та зазначаючи, що на даний час Верховний Суд дотримується позиції про те, що винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 не є складовою місячного грошового забезпечення, з якого обраховуються одноразові грошові виплати військовослужбовцям, то колегія суддів відхиляє такі доводи з огляду на наступне.

Так, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів Верховного Суду України та Верховного Суду.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 31 березня 2021 року у справі № 620/2878/20.

Окрім того, слід враховувати, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 січня 2019 року в справі №755/10947/17.

Відповідно, враховуючи приписи ч.5 ст.242 КАС України застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 10.11.2021 року у справі №825/997/17, а тому в даному випадку щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 включається до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, не врахувавши обставин, які мають значення для вирішення цього питання, є необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зобов`язання 5-й прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 та з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та є таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі.

Оскільки, відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, і позивачка не була службовою особою, яка у значенні вказаного вище Закону займала відповідальне або особливо відповідальне становище, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 по справі № 480/3507/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Г.Є. Бершов З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 24.01.2022 року