Справа № 592/13468/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 р.Справа № 592/13468/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Шияновська Т.В., м. Суми, повний текст складено 22.11.21 року по справі № 592/13468/21

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці Державної митної служби України

про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Сумської митниці Державної митної служби України (надалі також відповідач, Сумська митниця), в якому просив скасувати постанову в.о. начальника Сумської митниці Держмитслужби Хом`яка А. В. у справі про порушення митних правил № 0123/80500/21 від 13.10.2021, якою його визнано винним у порушенні митних правил за ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 63768,66 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.11.2021 адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову у справі про порушення митних правил № 0123/80500/21 від 13.10.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 63768,66 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Сумської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Повернуто з державного бюджету судовий збір в сумі 454,00 грн, зайво сплачений ним згідно з квитанцією ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ 10018/0158 від 23.10.2021 № 20.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить обставини справи, з урахуванням яких зазначає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, що не було враховане судом першої інстанції під час розгляду справи. Просить урахувати, що експортером не надано компетентному органу країни експорту відповідних документів, які підтверджують статус походження товару. Посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.03.2021 у справі № 240/7093/19 щодо визначення країни походження товарів.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

20.01.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (відеоконференції поза межами приміщення суду).

З огляду на можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами та скорочені строки розгляду справ цієї категорії, визначені ч.5 ст. 286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи слід відмовити.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 13.09.2021 головним державним інспектором оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Сумської митниці Держмитслужби Завальною О. В. складено протокол про порушення митних правил за ст. 485 МК України № 0123/80500/21 (а.с. 24-28, 72-74).

Виконуючим обов`язки начальника Сумської митниці Держмитслужби Хом`як А. В. 13.10.2021 прийнято постанову у справі про порушення митних правил № 0123/80500/21, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 % несплаченої суми митних платежів, що становить 63768,66 грн.

Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність прямого умислу у позивача, зазначивши, що позивачем правомірно здійснено декларування ввезеного транспортного засобу на підставі наданих первинних документів та, як наслідок, вказав про недопущення ним порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 75 МК України передбачено, що для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна подати митному органу, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари, сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту.

За змістом частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії (частина 5 статті 255 МК України).

З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації (частина 8 статті 264 МК України).

Положеннями ст. 293 МК України визначено перелік осіб, на яких покладається обов`язок із сплати митних платежів. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, є відповідний платник податків (ч. 2 ст. 293 МК України). Відповідно до п. 39 ч. 1 ст. 4 МК України платником податків є особа, на яку відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладено обов`язок зі сплати митних платежів.

Згідно з п. 212.1.3 ст. 212 Податкового кодексу України платниками на додану вартість є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.

Згідно з ч. 5 ст. 280 Митного кодексу України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 281 МК України передбачено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Пунктом 2 частини першої статті 292 МК України передбачено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано.

За правилами частини першої статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Законом України № 1678-VII від 16.09.2014 ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, від 27.06.2014.

У Протоколі І до Угоди «товар» означає продукцію, що випускається, навіть, якщо вона призначена для подальшого виробництва; «партія товару» означає товари, що або одночасно посилаються від одного експортера одному одержувачу, або зазначені в одному транспортному документі, що регламентує їх відправку від експортера одержувачу, або, за відсутності такого документа, в єдиному інвойсі (пункти (с) та (l) статті 1).

Відповідно до п. 2 ст. 26 розділу IV вказаної Угоди термін «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до цієї Угоди «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва».

Згідно із статтею 29 «Скасування ввізного мита» глави 1 частини І Угоди кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Згідно з п. 1 ст. 16 цього Протоколу товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію Угоди за умови подання одного з таких документів:

сертифікату перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у додатку III до Протоколу, або

у випадках, вказаних у статті 22 (1) Протоколу, - декларації інвойс, наданої експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Відповідно до ст. 22 вказаного Протоколу декларація інвойс може бути складена експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Згідно з ч. 3 ст. 2 зазначеного Протоколу експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього протоколу.

Відповідно до ст. 33 цього Протоколу митні органи країни імпорту мають право здійснювати подальші перевірки підтвердження походження товару у довільному порядку або воду, коли мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконання інших вимог даного Протоколу.

Проаналізувавши вказані норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у разі митного оформлення товару, який ввозиться з країн Європейського Союзу, платники мита та податків мають право скористатись тарифними преференціями, що передбачено Угодою. Проте, застосуванню таких пільг передує дотримання декларантом умов, з якими Угода та Протокол І до неї пов`язує їх застосування. За загальним правилом, декларантом подається сертифікат перевезення товару EUR.1, за виключенням випадків, коли може бути подана декларація інвойс, а саме у разі її складення: затвердженим експортером або експортером на будь-яку партію товару, що походить з певної країни, сукупна вартість якого не перевищує 6000 євро.

Стаття 458 МК України передбачає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтею 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Отже, згідно з диспозицією даної норми порушення митних правил має місце у разі зазначення декларантом з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги або кількості товару, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Стаття 489 МК України визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил. За вимогами цієї статті посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В той же час, за змістом статті 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом. Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Судовим розглядом установлено, що між ТОВ «ЄВРОТРАНС» та ФОП ОСОБА_2 укладено договір доручення № 05/10-Е від 01.09.2019 щодо надання послуг з декларування товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України та підлягають митному оформленню.

За пунктом 2.3 розділу 2 вказаного договору доручення обов`язками Довірителя, в особі ТОВ «ЄВРОТРАНС», є забезпечення достовірності відомостей (у тому числі про вантаж, його кількість, вартість, якісні, кількісні та інші характеристики) та справжність документів, наданих Повіреному; забезпечення наявності ліцензій, дозволів, сертифікатів та інших документів дозвільного характеру, необхідних для виконання Повіреним своїх обов`язків. За пунктом 2.4 Замовник, в особі ТОВ «ЄВРОТРАНС», гарантує законність операції, що ним проводиться, легальність документів та достовірність даних, що передаються Повіреному (ФОП ОСОБА_2 ) для надання їх в митні органи України.

Згідно з пунктом 5.1 розділу 5 договору Довіритель несе відповідальність за достовірність відомостей (у тому числі про вантаж, його кількість, вартість, якісні, кількісні та інші характеристики), наявність ліцензій, дозволів, сертифікатів, тощо та справжність документів, наданих до митного оформлення.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, 26.11.2019 до відділу митного оформлення "Центральний" митного поста "Центральний" Сумської митниці ДФС ТОВ «ЄВРОТРАНС» через декларанта ФОП ОСОБА_2 подано митну декларацію ІМ40ДЕ № UA805180/2019/033032, згідно з якою на митну територію України в режимі «імпорт» ввезений товар «напівпричіп-платформа, такий, що був у використанні, марки - MONTRASON, модель - SMRC, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 від компанії UAB «АС LOGISTICS» (Республіка Литва).

В якості підстави для митного оформлення товару надано інвойс від 08.11.2019 ІСР № 1746, відповідно до якого відправником товару виступала компанія UAB «АС LOGISTICS» (Литовська Республіка), отримувачем - ТОВ «Євротранс» (м. Суми, вул. Ярослава Мудрого, 69).

У наданому ТОВ "ЄВРОТРАНС" інвойсі ІСР № 1746 від 08.11.2019 експортером товару LAB «АС LOGISTICS» заявлена декларація про походження товару з Литовської Республіки.

Митні платежі за МД ІМ40ДЕ № UA8O5180/2019/033032 нараховані із використанням преференції по сплаті мита (як з товарів, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу (код пільги: 410) на підставі інвойсу від 08.11.2019 ІСР № 1746, отриманому декларантом від ТОВ "ЄВРОТРАНС".

З метою перевірки правомірності використання ТОВ "ЄВРОТРАНС пільг зі сплати ввізного мита Слобожанською митницею Держмитслужби листом від 08.05.2020 за № 7.14-08-1/7.14-19/4/6701 направлено відповідне звернення до Державної митної служби України.

На зазначене звернення Держмитслужбою України направлено лист від 29.04.2021 за № 15/15-03/7.14/1134 з додатками за інформацією уповноваженого органу Литовської Республіки 23.02.2021 за № 15.7/23/3B-1083.

Відповідно до листа-відповіді уповноваженими органами Литовської Республіки не підтверджено преференційного походження товару, зазначеного у декларації інвойсу від 08.11.2019 ІСР № 1746.

З урахуванням наведеного, в оскаржуваній постанові зазначено, що експортером UAB «АС LOGISTICS» (Литовська Республіка) в порушення вимог частин 2 та 3 статті 22 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014», з другої сторони, не надано компетентному органу країни експорту відповідних документів, що підтверджують статус походження товару згідно з інвойсом ІСР № 1746, і не можуть бути прийняті митним органом України як документи, що можуть бути надані для підтвердження країни походженню товару та бути підставою для звільнення від сплати ввізного мита під час оформлення за митною декларацією МД ІМ40ДЕ № UA805180/2019/033032.

Згідно зі службовою запискою управління митних платежів, контролю митне вартості та митно - тарифного регулювання від 25.08.2021 за № 7.24-15/74 сума митних платежів, які б підлягали сплаті за товар, задекларований за митною декларацією ІМ40ДЕ № UA805180/2019/033032 за кодом УКТЗЕД 87163980 без використання преференції по сплаті мита станом на 26.11.2019 складала - 6642,57 грн, а також занижено податкове зобов`язання зі сплати ПДВ на суму 14613,65 грн (мито - 10 %, ПДВ - 20 %). Недобори митних платежів склали суму 21256, 22 грн.

Таким чином, установлено порушення з боку ТОВ «ЄВРОТРАНС» вимог ч. 4 ст. 280, ч. 5 ст. 280, ст. 295 Митного кодексу України, у зв`язку з чим буде занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита на суму 6 642,57 грн та вимог пункту 190.1 статті 190 ПКУ, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання зі сплати ПДВ на суму 14 613,65 грн. Загальна сума недоборів митних платежів склала 21 256,22 грн.

Отже, за висновками контролюючого органу, директором ТОВ «ЄВРОТРАНС» ОСОБА_1 через декларанта ОСОБА_2 для оформлення в Сумській митниці ДФС митної декларації ІМ40ДЕ № UА805180/2019/033032 надано інвойс 08.11.2019 ІСР № 1746, що містив неправдиві відомості в частині декларації про походження товару, на підставі чого неправомірно використано пільгу у сплаті мита, що спричинило звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру у сумі 21 256,22 грн.

Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України (а.с. 18-21, 69, 70).

Проте, за встановленими у цій справі обставинами, декларантом митному органу для оформлення митної декларації ІМ40ДЕ № UА805180/2019/033032 було надано інвойс 08.11.2019 ІСР № 1746, який містить відомості про продавця товару - Литовську компанію UAB «АC Logistics» та не містить відомостей про країну походження товару «напівпричіп-платформа, такий, що був у використанні, марки - MONTRASON, модель SMRC», номер шасі (VIN) - НОМЕР_1 .

На підставі наявного рахунку-фактури ФОП ОСОБА_2 на виконання договору доручення від 01.09.2021 № 05/10Е, здійснюючи послуги з декларування товарів, під час заповнення декларації ІМ40ДЕ № UА805180/2019/033032 в графі 34 зазначив країну походження - Литовська Республіка, а у графі 36 преференція зі сплати мита (як з товарів, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу за кодом пільги «410».

Отже, позивачем надано митниці документи, до складання яких він не мав відношення, як і безпосередньо не зазначав в декларації відомості про країну походження товару, а отже у спірному випадку відсутні підстави для висновку про те, що декларантом умисно, з метою ухилення від сплати митних платежів, подано до митного органу неправдиві відомості щодо країни походження товару.

Крім того, суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо можливості ідентифікації країни-виробника товару «напівпричіп-платформа, такий, що був у використанні, марки - MONTRASON, модель - SMRC» за номером шасі (VIN) - НОМЕР_1 , дві перші літери якого «SM» визначають країну-виробника Великобританію.

Вказана країна станом на 26.11.2019 входила до Європейського Союзу, а тому виготовлений нею товар, як такий, що імпортується з території ЄС, мав преференційне європейське походження, та підлягав митному оформленню за зниженим рівнем ставки ввізного мита, передбаченого п. 1 ст. 29 розділу IV Угоди про асоціацію між Україною та Європейським союзом; що, в свою чергу, також свідчить про відсутність умислу у позивача безпідставно скористатися пільгою за кодом «410» зі сплати митних платежів, нарахованих із використанням преференції з товарів, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, що митному брокеру, який діяв в інтересах позивача, а також самому позивачу до моменту виявлення представниками митниці розбіжностей було відомо про дійсну країну, з якої походить придбаний ним товар.

При цьому, позивач, перебуваючи в Україні і не здійснюючи безпосереднього огляду і прийняття товару до моменту його митного оформлення, мав правомірні сподівання на те, що країною походження придбаних ним транспортних засобів є Європейський Союз.

Також, матеріали справи про порушення митних правил не містять належних та допустимих доказів вчинення саме позивачем порушення митних правил, передбачених диспозицією статті 485 МК України при оформленні ввезеного товару.

Як зазначалось вище, диспозиція статті 485 МК України передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, обов`язок доводити правомірність рішення у цій справі покладається на суб`єкт владних повноважень, яким у цій справі є Сумська митниця Держмитслужби.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки декларант під час оформлення наведених вище товарів діяв добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей щодо імпортованих товарів та заниження митної вартості, в діях ОСОБА_1 відсутній прямий умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності з наведеними вище приписами нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 485 МК України, оскільки у нього не було умислу на здійснення правопорушення, а також він не здійснював дій, спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів, тому постанова № 0123/80500/21 від 13.10.2021 підлягає скасуванню.

При розгляді цієї справи суд апеляційної інстанції враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 607/1866/17, згідно з якими для притягнення особи до відповідальності, згідно зі ст. 485 МК України, необхідно доведення факту внесення в митній декларації неправдивих відомостей.

Крім цього, в постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 759/360/17 Верховний Суд зазначив, що склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі).

Однак, у спірних правовідносинах, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в частині задоволення позовних вимог неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, колегія суддів відхиляє, як такі, що носять характер особистих припущень Сумської митниці та в ході апеляційного розгляду справи не знайшли свого підтвердження.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.03.2021 у справі № 240/7093/19, колегія суддів відхиляє, оскільки обставини цієї справи не є тотожними обставинам справи № 240/7093/19, які обумовлені визначенням країни походження складових експортованого товару.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи приписи статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.11.2021 по справі № 592/13468/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич