Справа № 480/7229/21
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року Справа №480/7229/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/7229/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( далі позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) звернулись з позовною заявою до Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, у якій просять суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання публічної інформації на запит від 13.03.2021;

- зобов`язати відповідача надати публічну інформацію на запит від 13.03.2021;

- визнати протиправним та скасувати рішення обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, викладене у акті визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом № 212 від 24.02.2021;

- зобов`язати відповідача припинити зловживання своїми дискреційними правами під час проведення повторного розгляду питання встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням пневмоконіоз з 28.07.2017;

- зобов`язати відповідача повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017 та прийняти рішення з урахуванням висновку експерта 48/2018 від 14.01.2019, причини смерті, визначеної рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04.06.2019, а також висновків суду, викладених у мотивувальних частинах рішень Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 і від 08.02.2021;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 20 000, 00 грн. та на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 за життя 15.08.2012 визнано особою, яка має інвалідність ІІ групи, встановлено 70 % втрати працездатності з 31.07.2012 безстроково по сукупності: 40% по трудовій травмі на виробництві 28.12.1993 і 30% по пневмоконіозу. З 26.01.2009 ОСОБА_3 не працював, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в м. Макіївці, Донецької області.

Оскільки ОСОБА_3 помер на території непідконтрольній українській владі, дані про причину його смерті були зафіксовані у документах, виданих медичною установою - Бюро судово-медичних експертиз, яке не підпорядковується Міністерству охорони здоров`я України та діє на території не підконтрольній українській владі, а саме: у довідці про причину смерті, акті про судово-медичне дослідження №727 від 30.04.2016 №б/н, акті судового дослідження №1296 від 02.05.2016 №1296, висновку консультаційної комісії по встановленню причини смерті, наявних в анамнезі професійного захворювання, які перенесли виробничу травму і професійне отруєння від № 57 від 07.07.2016, які є первинними медичними документами, що відображають причину смерті.

За ініціативою обласної профпатологічної МСЕК матеріали експертної справи ОСОБА_3 були предметом розгляду позаштатної загальноінститутської медико-експертної комісії ДУ "Укр Держ НДІ МСПІ "України", якою 23.08.2017 було надано рекомендований висновок № 148, де зазначено що обставини смерті та протокол патологічного розтину надані з території неконтрольованої України є неправомірним, але навіть з їх урахуванням зв`язок смерті чоловіка з професійним захворюванням відсутній.

Не зважаючи на те, що висновок має консультативний характер, його було враховано МСЕК і складено акт № 1099 від 13.09.2017 про відсутність зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням з 28.07.2017.

Матеріали медичної страхової справи були також предметом розгляду ДЗ "Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України", згідно відповіді якої від 22.12.2017 №681-1/12 не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_3 та його професійним захворюванням. У зв`язку з чим МСЕК у акті № 68 від 25.01.2018 повторно підтверджено, що зв`язок смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням не встановлено.

Після звернення до Зарічного районного суду м. Суми із вимогами щодо визнання причин смерті чоловіка, в межах розгляду справи була проведена відповідна комісійна судово-медична експертиза. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми було визнано причину смерті чоловіка позивачки.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 скасовано рішення обласної МСЕК від 13.09.2017 №1099 та від 25.01.2018 №68 про відсутність зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням та зобов`язано обласний МСЕК повторно провести розгляд матеріалів, щодо наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017.

Проте, обласний профпатологічний МСЕК 04.08.2020 склав акт за № 617 на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду та медичних документів ОСОБА_3 і повторно дійшов висновку, що через відсутність прогресування професійного захворювання за життя ОСОБА_3 , відсутність виявлених за життя ускладнень профзахворювання, підтверджених висновками спеціалізованих лікувальних установ, беручи до уваги обставини смерті (раптова смерть) та описову частину судово-медичної експертизи зв`язок смерті з професійним захворюванням - пневмоконіоз, причинного зв`язку не встановлено. На підставі цього оформлена довідка серії 10 ААА №000901.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 у справі № 480/7868/20 згадане рішення про відсутність причинного зв`язку смерті, викладене у акті № 617 від 04.08.2020 скасовано, Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ зобов`язано повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

На виконання вказаного рішення, відповідачем 24.02.2021 складено акт № 212, згідно з яким, причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017, не встановлено.

На переконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вказане рішення є протиправним, немотивованим та прийнятим без урахування висновків суду та судової експертизи, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню.

Крім того, позивачі звернули увагу на те, що 13.03.2021 Обласному центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ був направлений запит про надання копії акта визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом № 212 від 24.02.2021, втім, листом від 22.03.2021 у його наданні було відмовлено.

На думку ОСОБА_1 , така відмова, з огляду на приписи Закону України «Про доступ до публічної інформації», є протиправною.

За наведених обставин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 11.08.2021, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/7229/21, підготовче засідання призначено на 19.10.2021 об 11 год. 50 хв., встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Заперечуючи проти позовних вимог, Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ у відзиві (а.с. 74-79) зазначив, що оскаржуване рішення МСЕК про відсутність причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням, приймалось відповідно до вимог Інструкції про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України 15.11.2005 № 606 (далі Інструкція № 606), на підставі детального вивчення медико-експертної справи ОСОБА_3 та перелічених в Інструкції № 606 документів, врахуванням його основних захворювань, ускладнень, перебування на інвалідності, лікувань, брались до уваги результати судово-медичного дослідження трупа, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідач наголосив, що встановлення зв`язку смерті особи з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом є дискреційними повноваженнями МСЕК і суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання адміністративного органу прийняти будь-яке рішення, яке знаходиться в площині дискреційних повноважень такого органу.

При цьому відповідач звернув увагу на те, що відсутність причинно-наслідкового зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням підтверджений висновками МСЕК, Українським державним науково-дослідним інститутом медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України (м. Дніпропетровськ), а також Центральною МСЕК МОЗ України (м. Київ).

Ухвалами суду від 19.10.2021, строк розгляду справи у підготовчому провадженні продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 17.11.2021 об 11 год. 00 хв., а Ухвалою суду від 17.11.2021 відкладено на 08.12.2021 о 13 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 08.12.2021, занесеною до протоколу, підготовче засідання у справі № 480/7229/21 закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19.01.2022 о 10 год. 00 хв.

В судове засідання 19.01.2022 сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не прибули, направили суду клопотання про відкладення розгляду справи. В якості причини неприбуття в судове засідання (в тому числі неможливості взяття участі в режимі відеоконференцзв`язку через програму EASYCON), позивач вказала помилкове призначення двох цивільних справ, у яких вона бере участь, а відповідач жодної причини не вказав.

Враховуючи тривалість розгляду справи № 480/7229/21, а також зібрані під час підготовчого провадження докази, на переконання суду, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною 9 цієї статті встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Таким чином, з огляду на наведене, фіксування судового засідання по справі не здійснювалось, справа розглянута в письмовому провадженні.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Зарічного районного суду м. Суми із позовом до Обласного центру медико соціальної експертизи м. Краматорськ, в якому, після уточнення позовних вимог, просила визнати причину смерті її чоловіка ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , гостра легенево серцева недостатність внаслідок пневмоконіозу: хронічного обструктивного захворювання легенів з вогнищами антракозу, з розвитком пневмосклерозу, хронічної емфіземи легень, хронічного легеневого серця, а також, скасувати висновок обласного МСЕК від 13.09.2017 року, прийнятий Обласною профпатологічною медико соціальною експертною комісією Обласного центру медикосоціальної експертизи, вирішити питання про порядок розподілу судових витрат.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04.06.2019 по справі №591/483/19 позов було задоволено, визнано причину смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , гостра легенево-серцева недостатність внаслідок пневмоконіозу: хронічного обструктивного захворювання легенів з вогнищами антракозу, з розвитком пневмосклерозу, хронічної емфіземи легень, хронічного легеневого серця. Скасовано висновок Обласної профпатологічної медико соціальної комісії Обласного центру медико соціальної експертизи м. Краматорська про відсутність зв`язку смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 з професійним захворюванням.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 05.12.2019 рішення Зарічного районного суду м. Суми було залишено в силі в частині вимог щодо визнання причин смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , гостра легенево серцева недостатність внаслідок пневмоконіозу: хронічного обструктивного захворювання легенів з вогнищами антракозу, з розвитком пневмосклерозу, хронічної емфіземи легень, хронічного легеневого серця, а в частині вимог щодо скасування висновку Обласної профпатологічної медико соціальної комісії Обласного центру медико соціальної експертизи м. Краматорська про відсутність зв`язку смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 з професійним захворюванням рішення суду першої інстанції було скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку з підсудністю таких вимог судам адміністративної юрисдикції.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом про скасування рішень обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, викладених в актах визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом від 13.09.2017 № 1099 та від 25.01.2018 № 68 про відсутність причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням та зобов`язання Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ в особі його структурної одиниці - обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії з моменту набрання рішенням законної сили на першому черговому засіданні комісії визначити наявність причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі № 480/1376/20, позов було задоволено частково, скасовано рішення обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, викладені в актах визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом від 13.09.2017 № 1099 та від 25.01.2018 № 68 про відсутність причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням, відповідача зобов`язано повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017. В задоволенні інших вимог відмовлено.

На виконання рішення суду відповідачем було прийнято акт № 617 від 04.08.2020, відповідно до якого зв`язок смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням "пневмоконіоз" не встановлено. Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про його скасування, у якому, також просила зобов`язати відповідача прийняти рішення про встановлення зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням - пневмоконіоз, з 28.07.2017.

Рішенням суду від 08.02.2021 у справі № 480/7868/20, відмова у встановленні причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням визнана протиправною та скасована, Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ зобов`язано повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням.

За результатами розгляду вказаних матеріалів, 24.02.2021 складено акт № 212, згідно з яким зв`язок смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням "пневмоконіоз" не встановлено.

З метою отримання належним чином завіреної копії зазначеного акту, 13.03.2021 ОСОБА_1 направила відповідачу запит, у відповідь на який, листом від 22.03.2021 Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ повідомив, що з актом можна ознайомитись у центрі, попередньо погодивши дату та час ознайомлення.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовані, серед іншого, Інструкцією про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.11.2005 (далі по тексту - Інструкція).

Так, в пункті 1 Інструкції визначено, що причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом - зв`язок, який можна встановити між перебігом професійних захворювань (отруєнь) або наслідками трудового каліцтва з урахуванням форми, стадії, тяжкості функціональних порушень, розвитку ускладнень за життя, патоморфологічними та гістологічними змінами в органах та системах організму, що виявлені під час розтину, та настанням смерті.

В свою чергу, пунктом 2 Інструкції встановлено Порядок розгляду питань про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, а саме:

Для розгляду причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням, отруєнням або трудовим каліцтвом до МСЕК направляються відповідні документи постраждалих, у яких при житті було встановлено професійне захворювання (отруєння), трудове каліцтво, що спричинило стійку втрату професійної працездатності, та померлих після вступу в дію Закону України Про охорону праці. Розгляд питання про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом проводять на підставі таких документів:

направлення роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання (отруєння), або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України або лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу (далі - ЛПЗ), суду чи прокуратури;

свідоцтва про смерть або його копії;

посмертного епікризу, завіреного адміністрацією ЛПЗ, в якому перебував на лікуванні, диспансерному нагляді померлий;

оригіналу медичної карти амбулаторного хворого, з описом її змісту, зробленим ЛПЗ;

копії протоколу патолого-анатомічного розтину з гістологічним дослідженням, затвердженої завідувачем патолого-анатомічного бюро, головним лікарем чи заступником головного лікаря з медичної частини або з поліклінічного розділу роботи, чи акта судово-медичного та судового гістологічного дослідження, затвердженого начальником обласного бюро (міського, районного відділення) судово-медичної експертизи (якщо вони були проведені);

акта про нещасний випадок на виробництві, якщо був нещасний випадок;

медико-експертної справи померлого (подається на підставі даних останньої довідки МСЕК про визначення інвалідності та/або відсотків втрати професійної працездатності, яку надають родичі померлого).

Остаточне рішення про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом МСЕК може прийняти тільки після всебічного вивчення наданої медичної документації померлого, запиту й розгляду, у разі потреби, додаткових документів та проведення необхідних консультацій.

Варто зазначити, що повноваження адміністративних судів поширюються на перевірку законності рішення/висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, яка встановлена Інструкцією.

Суди позбавлені можливості оцінювати обґрунтованість медичних висновків при прийнятті певного рішення, так як суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підстав прийняття того чи іншого висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25.09.2018 по справі № 804/800/16, від 26.09.2018 по справі №817/820/16 та від 17.03.2020 по справі №240/7133/19, а також Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 27.05.2020 по справі № 1.380.2019.003338.

Порядок заповнення форми первинної облікової документації "Акт №__ визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом" встановлений Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 168-2/о "Акт №_ визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом", затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 577 від 30.07.2012 (далі Порядок).

Суд зазначає, що відповідно до пунктів 21-24 Порядку у пункті 19 Акту зазначаються ускладнення основного захворювання та час їх настання, у пункті 20 зазначаються результати патолого-анатомічного або судово-медичного дослідження, які є патоморфологічною основою захворювання, що стало безпосередньою причиною смерті, у пунктах 21 та 22 зазначаються висновки спеціалістів, які підтверджують або заперечують причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом.

Більше того, відповідно до вимог п.п. 3.2 п. 3 Інструкції дослідження питання щодо ускладнення професійного захворювання (отруєння), трудового каліцтва, час їх настання та ступінь тяжкості, що підтверджені клініко-інструментальними методами обстеження за життя у лікувально-профілактичному закладі або висновками лікарів відповідного профілю з урахуванням етіопатогенетичного зв`язку ускладнень з основним захворюванням та безпосередньою причиною смерті є критерієм для визначення причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом.

При цьому, як встановлено судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції в межах справи № 591/483/18, ОСОБА_3 за життя був встановлений діагноз професійного захворювання: пневмокомоніоз: антракоз, інтерстіциальна форма, 1/1, 1/s, пізднорозвинений, ускл.: хронічне обструктивне захворювання легенів, друга стадія, помірний перебіг, легенева недостатність, хронічна посттравматична двостороння цервікобрахіалгія, цервікокраніалгічним та статико динамічним синдромами.

Висновки щодо наявності на момент смерті ОСОБА_3 в стадії загострення встановленого у нього за життя професійного захворювання підтверджено результатами проведеної у справі № 591/483/18 судової медичної експертизи, який суд визнав переконливим доказом, і вказав, що вказаний доказ доводить, що смерть чоловіка позивача наступила внаслідок пневмоконіозу: хронічного обструктивного захворювання легенів з вогнищами антракозу, з розвитком плевмосклерозу, хронічної емфіземи легень, хронічного легеневого серця, що призвело до гострої легенево-серцевої недостатності.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, як убачається з Акту № 212 від 24.02.2021 відповідачем було зазначено про те, що оскаржуване рішення прийнято з урахуванням: відсутності прогресування професійного захворювання за життя ОСОБА_3 ; відсутності виявлених за життя ускладнень професійного захворювання, підтверджених висновками спеціалізованих лікувальних установ; причин смерті (раптова смерть); описової частини судово-медичної експертизи.

Отже, питанню щодо настання смерті ОСОБА_3 на стадії загострення встановленого у нього за життя професійного захворювання, а також наявності ускладнень професійного захворювання, часу їх настання та ступеню тяжкості належної оцінки відповідачем в оскаржуваному рішенні надано не було.

Так само висновки комісійної судово-медичної експертизи було взято відповідачем до уваги лише в межах описової частини, у той час, як згідно її висновків вбачається причинно-наслідковий зв`язок між причиною смерті ОСОБА_3 та професійним захворюванням, а результати патолого-анатомічного або судово-медичного дослідження, які є патоморфологічною основою захворювання, що стало безпосередньою причиною смерті мають зазначатися МСЕК у рішенні про визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом відповідно до вимог Порядку.

За вказаних обставин оскаржуване рішення є необґрунтованим, таким, що прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправним, а позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про встановлення зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням - пневмоконіоз, з 28.07.2017, суд зазначає наступне.

Дискреційними повноваженнями є сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Таке право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Приймаючи до уваги, норми Положення про медико-соціальну експертизу, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 Питання медико-соціальної експертизи, Інструкції, чинних на час прийняття рішення судом, враховуючи, що розгляд питання про встановлення причинного зв`язку між смертю особи та професійним захворюванням віднесено до виключної компетенції медико-соціальної експертної комісії, суд робить висновок, що позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про встановлення зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням - пневмоконіоз, з 28.07.2017 виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Разом з тим, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та зобов`язати відповідача повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017 та прийняти рішення з урахуванням наданої судом правової оцінки.

Також, на переконання суду, не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача припинити зловживання своїми дискреційними правами під час проведення повторного розгляду питання встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням пневмоконіоз з 28.07.2017, оскільки доказів такої протиправної поведінки, позивач не надав.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У статті 23 ЦК України, зокрема встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У цій справі судом встановлено, що позивачами не доведено, що діями чи бездіяльністю відповідача їм заподіяно моральну шкоду, а саме не надано належних доказів заподіяння моральної шкоди, якими обставинами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням їм шкоди, з яких міркувань вони виходять, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

За таких обставин, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 20 000, 00 грн. та на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000, 00 грн.

В той же час, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання публічної інформації на запит від 13.03.2021 та зобов`язання надати публічну інформацію, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 5 вказаного Закону встановлено, що доступ до інформації, окрім іншого, забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно зі статтею 19 Закону, запитом на інформацію є прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Письмовий запит подається в довільній формі та має містити ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

На виконання статей 20, 22 Закону, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Відмовити у задоволенні запиту на інформацію, розпорядник інформації має право у випадках, коли: не володіє і не зобов`язаний відповідно до компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

При цьому, частиною 2 статті 22 Закону передбачено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Як підтверджено матеріалами справи, 13.03.2021 ОСОБА_1 направила Обласному центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ лист, у якому просила надати належним чином завірену копію акта № 212 від 24.02.2021. Вказаний лист, за своєю правовою природою є запитом на інформацію, а сам акт публічною інформацією.

Судом встановлено, що відмовляючи у наданні інформації на запит, відповідач у листі від 22.03.2021 не вказав жодної підстави для відмови, визначеної у статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доказів наявності таких підстав не надав.

За таких обставин, суд робить висновок про протиправність дій відповідача щодо ненадання публічної інформації на запит позивача від 13.03.2021 та наявність у нього права на її отримання.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ щодо ненадання публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 13.03.2021.

Зобов`язати Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ (84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, 14, код 21958658) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) публічну інформацію на запит від 13.03.2021.

Визнати протиправним та скасувати рішення обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, викладене у акті визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом № 212 від 24.02.2021.

Зобов`язати Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ (84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, 14, код 21958658) повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик