Справа № 140/10232/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/10232/21 пров. № А/857/18433/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Обрізка І.М.,

Сеника Р.П.,

секретаря судового засідання Кахнич Г.П.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Андрусенко О.О.) про забезпечення позову, постановлену у письмовому провадженні в м.Луцьк 23 вересня 2021 року у справі №140/10232/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» до Головного управління ДПС у Волинській області, Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

20.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» (далі Товариство) звернулося в суд з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Волинській області, просило визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо включення товариства до плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021 рік, скасувати наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 30.08.2021 №2494 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка».

22.09.2021 Товариство подало заяву про забезпечення позову, просило зупинити дію наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 30.08.2021 №2494 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка»» до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року заяву ТзОВ «Агротехніка» про забезпечення позову задоволено, зупинено дію наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 30.08.2021 №2494 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка»» до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Задовольняючи заяву Товариства, суд першої інстанції виходив з того, що оскарження наказу на проведення документальної планової перевірки не зупиняє його дії та не має наслідком неможливість її проведення. Суд першої інстанції вказав, що платник податків втрачає право на подальше оскарження наказу про проведення перевірки у разі допуску посадових осіб контролюючого органу до її проведення. Суд першої інстанції зазначив, що застосування такого способу захисту як недопуск до перевірки посадових осіб контролюючого органу в період розгляду судом адміністративного позову може мати негативні наслідки у вигляді застосування до платника податків адміністративного арешту майна в порядку, визначеному статтею 94 ПК України та вказав, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу відповідає предмету адміністративного позову. Водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, тому обраний заявником спосіб забезпечення позову відповідає вимогам статті 150 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 та в задоволенні заяви відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем не наведено достатніх доказів в обґрунтування поданої заяви та належних доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди їх правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову. Скаржник вказує, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди їх правам, свободам та інтересам, та які б унеможливили захист її прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів, а тому суд неправильно вирішив заяву про забезпечення позову, задовольнивши таку. Також, зазначає, що Товариству було відомо про проведення планового контрольного заходу.

Товариство подало відзив на апеляційну скаргу, навівши мотиви з яких апеляційну скаргу вважає безпідставною, а ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

В судовому засіданні представник Товариства щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, відповідачі явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що наказом Головного управління ДПС у Волинській області від 30.08.2021 №2494 передбачено проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Агротехніка» починаючи з 30.09.2021.

Вважаючи, що Товариство неправомірно включено до плану-графіку проведення документальних перевірок на 2021 рік, та, як наслідок вказаний Наказ підлягає скасуванню, Товариство звернулось із позовом до суду.

Оскільки, на думку Товариства, реалізація контролюючим органом своїх функцій податкового контролю шляхом проведення документальної позапланової виїзної перевірки може призвести до чергового порушення прав та інтересів позивача, а саме донарахування податкових зобов`язань, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, зокрема шляхом звернення до суду про визнання недійсними рішень, тощо, Товариство подало заяву про забезпечення позову.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених статтею 150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача (майбутнього позивача) в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. При цьому заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (майбутнього позивача) до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Як зазначено Верховним Судом у постановах від 25 червня 2020 року (справа №520/1545/19), від 01 жовтня 2019 року (справа №420/912/19) ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням: 1) висновків про існування: - обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або - очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятий Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову Товариство покликалося на те, що оскаржуваним наказом Головного управління ДПС у Волинській області від 30.08.2021 №2494 передбачено проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка» починаючи з 30.09.2021. Товариство вказувало, що реалізація контролюючим органом своїх функцій податкового контролю шляхом проведення документальної позапланової виїзної перевірки може призвести до чергового порушення прав та інтересів позивача, а саме донарахування податкових зобов`язань, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, зокрема шляхом звернення до суду про визнання недійсними рішень, тощо. Також зазначало, що проведення перевірки у період оскарження у судовому порядку рішення про її призначення та до вирішення питання про законність цього рішення є нівелюванням зазначеного права платника податку.

Так, предметом оскарження у цій адміністративній справі є, зокрема, наказ ГУ ДПС у Волинській області від 30.08.2021 №2494 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка», відповідно до якого призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка» з 30.09.2021, тривалістю 20 робочих днів.

Відповідно до пункту 77.6 статті 77 Податкового кодексу України (далі - ПК України) допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Зміст положень статей 78, 79 Податкового кодексу України вказує на те, що суб`єкт господарювання має право не погодитися з рішенням контролюючого органу про призначення перевірки та оскаржити його в суді.

Порушення порядку проведення перевірки може бути підставою для оскарження рішень, прийнятих за результатами її проведення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскарження позивачем законності призначення перевірки та наказ про проведення такої вказує на наявність спору про право, а тому в разі задоволення заяви про забезпечення позову це буде фактично вирішенням спору по суті. Забезпечення позову в зазначених позивачем межах, фактично, має наслідком ухвалення судового рішення про відновлення правового становища позивача, яке існувало до прийняття оскаржуваного наказу, без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

В свою чергу, Товариством не надано до матеріалів справи доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про поновлення порушених оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом з тим, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного наказу може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Отже, протиправність дій та/або рішень відповідача повинна бути встановлена в ході судового розгляду.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що питання включення Товариства до плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021 рік є інформацією відкритою, та, відповідно, з дня включення надає право Товариству захищати свої права.

В свою чергу, зупинення ухвалою суду від 23.09.2021 дії прийнятого податковим органом наказу про проведення у вересні поточного року планової перевірки Товариства, нівелює законодавчо визначені повноваження суб`єкта контролю щодо реалізації такої у 2021 році.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам учасників справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований Товариством спосіб суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову, такий захід забезпечення позову не відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України, застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, з врахуванням положень статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову неповно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення даного питання, а тому ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись статтями 229, 150, 310, 312, 315, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року про забезпечення позову у справі №140/10232/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 19.01.2022 згідно з ч.3 ст.321 КАС України