Справа № 620/6368/20
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відводі судді

28 січня 2022 року

м. Київ

справа №620/6368/20

провадження №Зі/990/12/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Єзерова А.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Бевзенка В.М., Кравчука В.М. у справі №620/6368/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови, яка оформлена розпорядженням від 13.03.2020, у перерахунку пенсії за вислугу років;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789 (в редакції станом на час призначення пенсії), відповідно до порядку виконання рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячного заробітку (грошового забезпечення) згідно довідки, виданої прокуратурою Чернігівської області від 27.02.2020 №18-40, починаючи з 13.12.2019, з урахуванням раніше виплачених сум;

- стягнути на користь позивача різницю суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 позовні вимоги задоволено частково, внаслідок чого:

- визнано протиправним та скасовано розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 13.03.2020 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за вислугу років з 13.12.2019;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» на підставі довідки Прокуратури Чернігівської області від 27.02.2020 №18-40, з урахуванням раніше виплачених сум;

- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 - задоволено частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 - скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Чернігівській області, здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , без обмежень її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Прокуратури Чернігівської області від 27.02.2020 №18-40, з урахуванням раніше проведених виплат.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , без обмежень її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Прокуратури Чернігівської області від 27.02.2020 №18-40, з урахуванням раніше проведених виплат.

У решті рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 - залишено без змін.

У вересні 2021 року відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №620/6368/20.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021 для розгляду судової справи №620/6368/20 (провадження №К/9901/33400/21) визначено склад колегії суддів: Желєзний І.В. (суддя-доповідач), Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 06.10.2021 відкрито касаційне провадження за скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі № 620/6368/20.

Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 13.12.2021 №2261/0/78-21 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Желєзного І. В. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 06.12.2021 № 15), що унеможливлює його участь у розгляді даної справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021 вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Шарапа В.М. (суддя-доповідач), Бевзенко В.М., Кравчук В.М.

21.01.2022 на адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Бевзенка В.М., Кравчука В.М. у справі №620/6368/20.

В обґрунтування заявленого відводу ОСОБА_1 посилається на те, що Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду: у складі головуючого судді Рибачука А.І., суддів: Бевзенка В.М., Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Коваленко Н.В., Кравчука В.М., Мороз Л.Л., Стародуба О.П., Стрелець Т.Г., Тацій Л.В., Чиркіна С.М., Шарапи В.М., розглянуто 21.12.2021 в письмовому провадженні справу №580/5962/20 (адміністративне провадження №К/9901/15917/21), та на думку позивача, при цьому ухвалено завідомо неправосудне рішення, яке не відповідає Конституції України.

Позивач наголошує, що судді Касаційного адміністративного суду, у тому числі Шарапа В.М. , Бевзенко В.М. та Кравчук В.М. порушили принципи складеної ними присяги судді, передбаченої статтею 57 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: «…вступаючи на посаду судді, урочисто присягаю Українському народові об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя».

На переконання позивача, розглянувши в письмовому провадженні справу №580/5962/20 (адміністративне провадження № К/9901/15917/21), в склад колегії якого входили судді у цій справі, а саме: головуючий суддя Шарапа В.М. та судді Бевзенко В.М. та Кравчук В.М., останні висловили свою хибну позицію, яка в подальшому залишиться незмінною, що суттєво вплине на прийняття об`єктивного рішення у цій справі внаслідок чого будуть порушені конституційні права позивача та завдані значні матеріальні збитки та моральна шкода.

На думку позивача, наведені обставини викликають обґрунтований сумнів у неупередженості та об`єктивності вказаних суддів.

Верховний Суд ухвалою від 25.01.2022 заяву про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Шарапи В.М., Бевзенка В.М., Кравчука В.М. у справі № 620/6368/20 визнав необґрунтованою та з огляду на потребу розв`язання питання про наявність підстав для відводу суддів передав її до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який розглядатиме відповідне питання.

Згідно з частиною четвертою статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

27.01.2022 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Шарапи В.М., Бевзенка В.М., Кравчука В.М. визначений суддя Єзеров А.А.

Розглядаючи правове питання, яке порушене у заяві про відвід суддів, Верховний Суд бере до уваги таке.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, а саме: неприпустимою є повторна участь судді в розгляді адміністративної справи.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Слід зазначити, що приписи статті 36 КАС України містять узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

У цьому світлі Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Бевзенка В.М., Кравчука В.М., Верховний Cуд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).

Схожа позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 07.09.2017 №46, в пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних, чи інших питань у тій самій справі не породжує у діяльності судді конфлікту інтересів.

Наведені заявником аргументи стосовно постановлення Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду судового рішення у справі №580/5962/20, в склад колегії якого входили судді у цій справі, а саме: головуючий суддя Шарапа В.М., судді Бевзенко В.М. та Кравчук В.М. якими, на думку позивача, було ухвалено завідомо неправосудне рішення, яке не відповідає Конституції України, є незгодою скаржника з процесуальним рішенням суддів, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 КАС України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Водночас Верховний Суд зауважує, що у заяві про відвід не доведені будь-які факти прояву суддями поведінки, яка б свідчила про їхню упередженість чи небезсторонність у цій справі.

Тому аргументи, якими ОСОБА_1 мотивує свою заяву про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Бевзенка В.М., Кравчука В.М. не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів.

Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 КАС України, які б свідчили про особисту упередженість суддів Шарапи В.М., Бевзенка В.М., Кравчука В.М., або їхню необ`єктивність під час розгляду справи №620/6368/20 ОСОБА_1 у своїй заяві теж не довів, а Верховний Суд під час розгляду відповідної заяви таких обставин не встановив.

З огляду на наведене слід відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід від участі в розгляді справи №620/6368/20 колегії суддів Верховного Суду у складі: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Бевзенка В.М., Кравчука В.М.

Керуючись положеннями статей 36, 39, 40, 256 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Бевзенка В.М., Кравчука В.М. від участі в розгляді справи №620/6368/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не оскаржується.

Суддя А.А. Єзеров