Справа № 140/2359/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/2359/21 пров. № А/857/16677/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового зсідання Волошин М.М.

за участю представників сторін:

позивач Вікторов О.О.

від відповідача Цинайко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 (головуючий суддя Сорока Ю.Ю., проголошено о 11:18:16 в м. Луцьк) у справі № 140/2359/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури, керівника Волинської прокуратури, прокурора уповноваженого наказом керівника Волинської прокуратури на здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності Волинської прокуратури про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Волинської обласної прокуратури, Керівника Волинської обласної прокуратури, прокурора, уповноваженого наказом керівника Волинської обласної прокуратури на здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності Волинської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності Волинської обласної прокуратури, Керівника Волинської обласної прокуратури, прокурора, уповноваженого наказом керівника Волинської обласної прокуратури на здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності Волинської обласної прокуратури при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності щодо невжиття належних заходів реагування та ненадання відповідних вказівок органам, що проводять оперативно-розшукову діяльність відносно позивача, щодо усунення порушень, допущених при здійсненні оперативно-розшукової діяльності, поновлення порушених прав і свобод громадянина та припинення державного, міждержавного та міжнародного розшуку, а також закриття оперативно-розшукової справи від 04.03.2013 (ОРС Розшук №28/14/141-19 (кс №0308/18/51 від 17.09.2012); зобов`язання Волинської обласної прокуратури, Керівника Волинської обласної прокуратури, прокурора, уповноваженого наказом керівника Волинської обласної прокуратури на здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності Волинської обласної прокуратури повторно розглянути заяви та скарги, зазначені у позові та вчинити дії щодо усунення порушень законності під час проведення оперативно-розшукової діяльності щодо позивача шляхом припинення державного, міждержавного та міжнародного розшуку позивача, виключення з ЄРДР відомостей про розшук позивача, видалення інформації про розшук позивача з усіх розшукових обліків та сайту МВС та вчинити усі інші необхідні дії для виключення позивача з бази розшуку МВС України, а оперативно-розшукову справу від 04.03.2013 закрити (ОРС Розшук №28/14/141-19 (кс №0308/18/51 від 17.09.2012).

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року у кримінальній справі №0308/1851/2012 ОСОБА_1 призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07 лютого 2013 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року стосовно ОСОБА_1 змінено: виключено з обвинувачення кваліфікуючу ознаку вимагання хабара та засудженому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на три роки з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

08.07.2020 позивач звернувся до ТУ ДБР у м. Львові з проханням внести до ЄРДР відомості за повідомленням про кримінальні правопорушення, вчинені уповноваженими особами ГУНП у Волинській області, які перевищили свої службові повноваження, що виразились у продовженні розшуку позивача та у бездіяльності щодо припинення розшуку та закриття оперативно-розшукової справи після встановлення місцезнаходження, що вимагає пункт 1 частини першої статті 91 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та пункт 1 частини першої статті 92 цього закону. Листом ТУ ДБР у м. Львові повідомило позивача, що вказану заяву скеровано до Волинської обласної прокуратури для реагування в межах компетенції.

Листом від 28.07.2021 №04/2/1-1640-18 позивача повідомлено, що він ухиляється від виконання вироку суду, який набрав законної сили, а тому, відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», була винесена постанова про заведення оперативно-розшукової справи.

Додатково зазначено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 18.11.2019, яка залишена в силі ухвалою Волинського апеляційного суду від 19.05.20220, відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Ковальова С.В. про скасування рішень про оголошення позивача у державний та міжнародний розшук, як засудженого до покарання у вигляді позбавлення волі, який ухиляється від виконання вироку. У зв`язку з цим рекомендовано ОСОБА_1 з`явитись до правоохоронних органів України з метою відбування кримінального покарання.

Крім того, Волинська обласна прокуратура повторно, листом від 02.12.2020 №09/1-1640-18 повідомила, що оперативно-розшукова справа заведена у відповідності до вимог статті 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність». Перебіг строків давності виконання обвинувального вироку зупинено відповідно до ч.3 ст. 80 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» з урахуванням ухилення позивачем від відбування кримінального покарання. За результатами перевірки даних, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.216 КПК України віднесено до підслідності Державного бюро розслідувань, не встановлено.

Позивач з рішенням відповідачів не погоджується та зазначив, що він постійно, з 2015 року проживає в Королівстві Данія, і відповідачам відоме його місцезнаходження, а тому подальше його перебування у розшуку є незаконним. Волинською обласною прокуратурою допущено бездіяльність щодо неприпинення його розшуку та закриття оперативно-розшукової справи щодо нього, видалення інформації щодо розшуку позивача з усіх облікових реєстрів МВС, відповідно до вимог статті 9-2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».

З врахуванням викладеного просив позов задовольнити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що строки давності виконання обвинувального вироку не закінчилися, а тому немає правових підстав щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції у Волинській області припинення розшуку та закриття оперативно-розшукової справи щодо позивача на підставі статті 9-2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність». Щодо повторного розгляду скарг, то такі були розглянуті у строки передбаченні Законом України «Про звернення громадян», та відповіді на такі надані.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що коли особа розшукана і встановлено її місцезнаходження тоді розшук припиняється і застосовуються подальші механізми виконання вироку. Відповідач не заперечує факт розшуку позивача (встановлення місцезнаходження) у Данії і матеріали справи доводять, що позивач є розшуканий, а тому оперативно-розшукову справу щодо позивача має бути закрито.

Позивач в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечує. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виконання вироку - завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що одержав законну силу, звертається до виконання і безпосередньо реалізуються рішення суду про покарання, про відшкодування шкоди, про оправдання і звільнення з під варти тощо та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.

Статтею 129 Конституції України передбачено основні засади судочинства, серед яких є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України (далі КК України) умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (далі Закон № 2135-XII) оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Частиною 1 ст. 6 Закону № 2135-XII передбачено підстави для проведення оперативно-розшукової діяльності, зокрема, наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про осіб, які ухиляються від відбування кримінального покарання.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 8 Закону № 2135-XII оперативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності за наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав надається право, зокрема, звертатися у межах своїх повноважень із запитами до правоохоронних органів інших держав та міжнародних правоохоронних організацій відповідно до законодавства України, міжнародних договорів України, а також установчих актів та правил міжнародних правоохоронних організацій, членом яких є Україна. Прийняття рішення про проведення оперативно-розшукових заходів, подання та розгляд відповідних клопотань, проведення оперативно-розшукових заходів, фіксація та використання їх результатів, проведення цих заходів до постановлення ухвали слідчого судді та інші питання їх проведення регулюються згідно з положеннями глави 21 Кримінального процесуального кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, щодо мети проведення оперативно-розшукових заходів, суб`єкта ініціювання та проведення цих заходів, обґрунтування клопотання про їх проведення та підстав для його задоволення слідчим суддею, використання результатів оперативно-розшукових заходів та інших питань, обумовлених специфікою мети їх проведення. Прийняття рішень про проведення оперативно-розшукових заходів, які не потребують дозволу слідчого судді або рішення прокурора, здійснюється керівником відповідного оперативного підрозділу або його заступником з повідомленням про прийняте рішення прокурора.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2135-ХІІ у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що на особу, яка підозрюється в підготовці до вчинення злочину, переховується від органів досудового розслідування, суду або ухиляється від відбування кримінального покарання, безвісти зникла, ведеться тільки одна оперативно-розшукова справа. Без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті, забороняється. Про заведення оперативно-розшукової справи виноситься постанова, яка затверджується начальником або уповноваженим заступником начальника органу Національної поліції або начальником відокремленого підрозділу територіального органу Національної поліції, підрозділу Національного антикорупційного бюро України, органу Служби безпеки України, Директором Державного бюро розслідувань або його уповноваженим заступником, керівником територіального органу або його уповноваженим заступником, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, розвідувального органу Міністерства оборони України, Служби зовнішньої розвідки України, оперативного підрозділу органів доходів і зборів, органу або установи виконання покарань чи слідчого ізолятора. У постанові зазначаються місце та час її складання, посада особи, яка виносить постанову, її прізвище, підстава та мета заведення оперативно-розшукової справи. Про заведення оперативно-розшукової справи протягом доби письмово повідомляється прокурор.

Відповідно до ч. 10 ст. 9 Закону № 2135-ХІІ забороняється передавати і розголошувати відомості про заходи безпеки та осіб, взятих під захист, або такі, що можуть зашкодити слідству чи інтересам людини, безпеці України. Забороняється оприлюднювати або надавати зібрані відомості, а також інформацію щодо проведення або непроведення стосовно певної особи оперативно-розшукової діяльності до прийняття рішення за результатами такої діяльності. Питання оприлюднення або надання такої інформації після прийняття рішення регулюється законом.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2135-ХІІ ведення оперативно-розшукових справ здійснюється щодо невстановлених осіб, які готують вчинення кримінального правопорушення, а також осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду або ухиляються від відбування кримінального покарання, - до їх встановлення або розшуку, але не більше строків давності притягнення до кримінальної відповідальності чи строків давності виконання обвинувального вироку.

Відповідно до вимог ст. 9 -1 Закону № 2135-ХІІ ведення оперативно - розшукових справ щодо осіб здійснюється до їх розшуку, але не більше строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Беручи до уваги, що ОСОБА_1 ухиляється від відбування кримінального покарання, перебіг строків давності виконання обвинувального вироку у відповідності до вимог ч. 3 ст. 80 КК України зупиняється. Враховуючи викладені обставини, підстави для внесення документів прокурорського реагування щодо закриття оперативно-розшукової справи відсутні.

Пунктом 1 ст. 9-2 Закону № 2135-ХІІ оперативно-розшукова справа повинна бути закрита у разі розшуку особи, яка переховувалася від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухилялася від відбування кримінального покарання, а також особи, яка безвісно відсутня.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року у кримінальній справі №0308/1851/2012 ОСОБА_1 призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07 лютого 2013 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року стосовно позивача змінено: виключено з обвинувачення кваліфікуючу ознаку вимагання хабара та засудженому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на три роки з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

08.07.2020 позивач звернувся до ТУ ДБР у м. Львові з проханням внести до ЄРДР відомості за повідомленням про кримінальні правопорушення, вчинені уповноваженими особами ГУНП у Волинській області, які перевищили свої службові повноваження, що виразились у продовженні розшуку позивача та у бездіяльності щодо припинення розшуку та закриття оперативно-розшукової справи після встановлення місцезнаходження, що вимагає пункт 1 частини першої статті 9і Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та пункт 1 частини першої статті 92 цього закону. Листом ТУ ДБР у м. Львові повідомило позивача, що вказану заяву скеровано до Волинської обласної прокуратури для реагування в межах компетенції.

Листом від 28.07.2021 №04/2/1-1640-18 позивача повідомлено, що він ухиляється від виконання вироку суду, який набрав законної сили, а тому відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» була винесена постанова про заведення оперативно-розшукової справи.

Додатково зазначено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 18.11.2019, яка залишена в силі ухвалою Волинського апеляційного суду від 19.05.20220, відмовлено у задоволенні адвоката Ковальова С.В. про скасування рішень про оголошення позивача у державний та міжнародний розшук, як засудженого до покарання у вигляді позбавлення волі, який ухиляється від виконання вироку. У зв`язку з цим рекомендовано ОСОБА_1 з`явитись до правоохоронних органів України з метою відбування кримінального покарання.

Крім того, Волинська обласна прокуратура повторно листом від 02.12.2020 №09/1-1640-18 повідомила, що оперативно-розшукова справа заведена у відповідності до вимог статті 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність». Перебіг строків давності виконання обвинувального вироку зупинено відповідно до ч.3 ст. 80 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» з урахуванням ухилення позивачем від відбування кримінального покарання. За результатами перевірки даних, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.216 КПК України віднесено до підслідності Державного бюро розслідувань, не встановлено.

Позивач вважаючи, що подальше його перебування у розшуку є незаконним, а Волинською обласною прокуратурою, Керівником Волинської обласної прокуратури, прокурором, уповноваженим наказом керівника Волинської обласної прокуратури на здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності Волинської обласної прокуратури допущено бездіяльність щодо неприпинення його розшуку та закриття оперативно - розшукової справи щодо нього, видалення інформації щодо розшуку позивача з усіх облікових реєстрів МВС звернувся з даним позовом до суду в якому просить зобов`язати відповідачів повторно розглянути його заяви та скарги та припинити його державний, міждержавний та міжнародний розшук, вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про його розшук, видалити інформацію про його розшук з усіх розшукових обліків та сайту МВС та вчинити усі інші необхідні дії для виключення його з бази розшуку МВС України, а оперативно-розшукову справу від 04.03.2013 закрити (ОРС Розшук №28/14/141-19 (кс №0308/18/51 від 17.09.2012).

Відповідно до ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі. Давність не застосовується у разі засудження за злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439 та частиною першою статті 442 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини та вищевказані норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки строки давності виконання обвинувального вироку не закінчилися, то відсутні правові підстави щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції у Волинській області припинення розшуку та закриття оперативно-розшукової справи щодо ОСОБА_1 на підставі ст. 9-2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».

Щодо позовних вимог про повторний розгляд заяв та скарг ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі Закон № 393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви і клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Частинами 1, 3, 4 ст. 15 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно із абз. 1, 6, 7 ч. 1 ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Судом встановлено, що 08.07.2020 позивач звернувся до ТУ ДБР у м. Львові з проханням внести до ЄРДР відомості за повідомленням про кримінальні правопорушення, вчинені уповноваженими особами ГУНП у Волинській області, які перевищили свої службові повноваження, що виразились у продовженні розшуку позивача та у бездіяльності щодо припинення розшуку та закриття оперативно-розшукової справи після встановлення місцезнаходження.

Заява позивача була розглянута у строки передбаченні Законом України «Про звернення громадян», та листом від 28.07.2020 №В-98/01/14-2020 Волинська обласна прокуратура надала позивачу відповідь.

24.08.2020 позивачем подано скаргу на відповідь Волинської обласної прокурати до Офісу Генерального прокурора, яка листом від 30.10.2020 №09/1/1р-20 була надіслана для розгляду до Волинської обласної прокуратури.

Листом від 02.12.2020 №09/1-1640-18 Волинською обласною прокуратурою надано відповідь на скаргу позивача.

При розгляді зазначеного звернення Волинською обласною прокуратурою порушень Закону України «Про звернення громадян» не допущено, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позову.

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 у справі № 140/2359/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 18 січня 2022 року.