Справа № 460/8122/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/8122/20 пров. № А/857/21050/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі № 460/8122/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу,-

суддя в 1-й інстанції Дудар О.М.,

час ухвалення рішення 26.07.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 26.07.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Управління Держпраці у Рівненській області, в якому просила визнати протиправними дії та скасувати постанову про накладення штрафу від 30 квітня 2020 року №РВ5888/1575/000022/ТД-ФС у розмірі 94460 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 30 квітня 2020 року №РВ5888/1575/000022/ТД-ФС.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що призначення та проведення інспекційного відвідування здійснювалось в межах компетенції Управління Держпраці у Рівненській області на виконання окремого доручення т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці від 06 лютого 2020 року №Д-69/1/3.1-20 та виключно на підставі документів наданих ФОП ОСОБА_1 . Зазначає, що жодних підтверджуючих документів щодо перебування на робочому місці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 18 лютого 2020 року ФОП ОСОБА_1 не надано, що кваліфіковано як порушення вимог частини 1 статті 21 КЗпП України, а саме: між працівниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не укладено трудовий договір, за яким працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а фізична особа-підприємець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю. Також зазначає, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги ч.3 ст.24 КЗпП України, оскільки у позивача працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу. Враховуючи зазначене, апелянт вважає, що діяв на підставі та у межах повноважень, у спосіб, що прямо передбачений законодавством України, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача Трофимчук Ю.А. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі позивача за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Управління Держпраці у Рівненській області від 18 лютого 2020 року №261 "Про проведення позапланового заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у формі інспекційного відвідування у фізичної особи підприємця ОСОБА_1 " наказано ОСОБА_4 , інспектору праці, головному державному інспектору відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів, за участю Марчука В.Я., інспектора праці, головного державного інспектора відділу питань здійснення державного контролю додержанням законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів, Нагорної С.С., інспектора праці, головного державного інспектора сектору експертизи умов праці, провести у період з 18 лютого 2020 року по 02 березня 2020 року позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Підставою видання наказу від 18 лютого 2020 року №261 зазначено службову записку начальника відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів ОСОБА_5 від 18 лютого 2020 року.

На підставі наказу від 18 лютого 2020 року №261 Управлінням Держпраці у Рівненській області інспекторам праці Дуляницькому Т.В., Марчуку В.Я., Нагорній С.С. було видано направлення від 18 лютого 2020 року №224-Н/09-27 на інспекційне відвідування фізичної особи підприємця ОСОБА_1 .

На підставі наказу від 18 лютого 2020 року №261, відповідно до направлення від 18 лютого 2020 року №224-Н/09-27 уповноваженими особами Управління Держпраці у Рівненській області у період з 18 лютого 2020 року по 02 березня 2020 року було проведено інспекційне відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якого було складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, від 02 березня 2020 року №РВ5888/1575/АВ.

Відповідно до опису виявлених порушень цього акту відповідачем встановлено порушення позивачем частини 1 статті 21 КЗпП України, які полягали в тому, що між працівниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 не укладено трудові договори, за яким працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю та частини 3 статті 24 КЗпП України, які полягали в тому, що ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи 18 лютого 2020 року працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

За наслідками інспекційного відвідування Управлінням Держпраці у Рівненській області внесено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 припис про усунення виявлених порушень від 02 березня 2021 року №РВ5888/1575/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути порушення ч.1 ст.21 КЗпП України та ч.3 ст.24 КЗпП України до 16 березня 2020 року.

На підставі акта інспекційного відвідування від 02 березня 2020 року №РВ5888/1575/АВ першим заступником начальника Управління Держпраці у Рівненській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 30 квітня 2020 року №РВ5888/1575/000022/ТД-ФС, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 94460 (дев`яносто чотири тисячі чотириста шістдесят) гривень.

Не погоджуючись і прийнятим рішенням, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказ на проведення інспекційного відвідування позивача винесено з порушенням, оскільки зміст наказу не містить конкретної підстави перевірки. Також, ФОП ОСОБА_1 не було допущено порушень вимог КЗпП України в частині фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору, оскільки станом на час проведення інспекційного відвідування позивача, працівники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були допущені до роботи після укладення трудових договорів та повідомлення про прийняття на роботу до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу, а тому з врахуванням наведених мотивів оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі Закон №877-V), державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраця відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.6 п.4 Положення №96).

Пп.5 п.6 Положення №96 передбачає, що Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Управління Держпраці у Рівненській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується, згідно з Положенням про Управління Держпраці у Рівненській області, затверджене наказом Державної служби України з питань праці від 03 серпня 2018 року №84.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" від 21 серпня 2019 року №823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок №823).

Так, підстави проведення інспекційних відвідувань щодо додержання законодавства про працю встановлені також у п. 5 Порядку №823.

Згідно з ч.1-4 ст.7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.

Ч.3 ст.6 Закону №877-V передбачає, що суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Проаналізувавши зазначені норми законодавства вище, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що наказ від 18 лютого 2020 року №261 видано відповідно до підпунктів 3, 8 пункту 5 Порядку №823, а саме: підставами для здійснення інспекційних відвідувань є: рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (пп.3); доручення Прем`єр-міністра України (пп.8).

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що підставою для його видачі є службова записка начальника відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Морозюка Ю.П. від 18 лютого 2020 року.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено, що службова записка начальника відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю складена за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

Крім того, будь-яких належних та допустимих доказів, які прийняті за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту відповідачем до суду надано не було, як і доручення Прем`єр-міністра України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст наказу не містить конкретної підстави перевірки, оскільки не вказано, яка саме інформація була отримана відповідачем та не зазначено джерела її походження.

Відповідно до п. 2 Порядку №823 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 8 Порядку №823 передбачає, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Тривалість інспекційного відвідування не може перевищувати 10 робочих днів (п.2 Порядку №823).

Згідно з п.10 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право: під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

П.13 Порядку №823 передбачає, що під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право:

1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення;

2) одержувати копію направлення на проведення інспекційного відвідування;

3) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; коли на офіційному веб-сайті Держпраці не оприлюднено уніфікованої форми акта інспекційного відвідування;

4) вимагати припинення інспекційного відвідування у разі перевищення визначеного пунктом 9 цього Порядку максимального строку здійснення такого заходу;

5) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження до акта інспекційного відвідування;

6) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед поданням акта інспекційного відвідування для підпису об`єктом відвідування або уповноваженою ним посадовою особою;

7) перед підписанням акта інспекційного відвідування бути поінформованим про свої права та обов`язки;

8) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства;

9) вимагати нерозголошення комерційної таємниці або конфіденційної інформації об`єкта відвідування;

10) оскаржувати в установленому законодавством порядку неправомірні дії інспектора праці;

11) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань;

12) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

13) оскаржувати відповідно до пункту 26 цього Порядку припис та/або вимогу інспектора праці.

Ч.11 ст.4 Закону №877-V передбачає, що плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

У разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування, зокрема ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 10 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування, визначених пунктом 9 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою (п.14 Порядку №823).

Щодо порушень вимог частини 1 статті 21 КЗпП України та частини 3 статті 24 КЗпП України позивачем, то колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" від 17 червня 2015 року №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором, зокрема, засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Стаття 24 КЗпП України передбачає, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, ч.1 абз.2, ч.2 ст.265 КЗпП України передбачають, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Відповідно до ч.3,4 ст.265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ч.10 ст.265 КЗпП України передбачає, що сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі Порядок №509).

Згідно з п.2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

З матеріалів справи судом вбачається, що інспекційне відвідування позивача проведено у період з 18 лютого 2020 року по 02 березня 2020 року.

Акт за результатами відвідування №РВ5888/1575/АВ, в якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 вимог КЗпП України, складено 02 березня 2020 року.

Крім того, як стверджується матеріалами справи, 18 лютого 2020 року позивач подала до Головного управління ДПС у Рівненській області повідомлення про прийняття працівника на роботу, а саме: ОСОБА_2 , номер наказу або розпорядження про прийняття на роботу 11, дата видання наказу або розпорядження про прийняття на роботу 18 лютого 2020 року, дата початку роботи 19 лютого 2020 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено трудовий договір. Разом з тим, Наказ про прийняття ОСОБА_2 на роботу видано 18 лютого 2020 року, тобто в перший день проведення інспекційного відвідування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачу як станом на дату складання акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 02 березня 2020 року №РВ5888/1575/АВ, так і на дату винесення припису про усунення виявлених порушень від 02 березня 2020 року №РВ5888/1575/АВ/П було достеменно відомо про факт укладення трудового договору між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 .

Також, судом першої інстанції встановлено, що 24 січня 2017 року між ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 укладено трудовий договір, згідно з яким остання зобов`язана виконувати роботу менеджера збуту (а.с.26).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною-особою підприємцем та займається роздрібною торгівлею в неспеціалізованих магазинах продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Торгівлю вказаними товарами позивач здійснює в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ( АДРЕСА_1 ) та в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ( АДРЕСА_2 ). Приміщення вказаних закладів позивач використовує на підставі договорів оренди із ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 (а.а.с.11-21).

Як вбачається з матеріалів справи, на час фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_6 згідно з трудовим договором від 24 січня 2017 року.

Разом з тим, 19 лютого 2020 року позивач подала до Головного управління ДПС у Рівненській області повідомлення про прийняття працівника на роботу, зокрема: ОСОБА_3 , номер наказу або розпорядження про прийняття на роботу 12, дата видання наказу або розпорядження про прийняття на роботу 19 лютого 2020 року, дата початку роботи 20 лютого 2020 року (а.с.74).

20 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено трудовий договір (а.с.73).

Аналогічно, відповідачу станом на дату складання акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 02 березня 2020 року №РВ5888/1575/АВ, та винесення припису про усунення виявлених порушень від 02 березня 2020 року №РВ5888/1575/АВ/П було достеменно відомо про факт укладення трудового договору між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_1 не було допущено порушень вимог КЗпП України в частині фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору, оскільки станом на час проведення інспекційного відвідування позивача, працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та були допущені до роботи після видання наказу та розпорядження про прийняття на роботу, укладення трудових договорів та повідомлення про прийняття на роботу до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу, а тому з врахуванням наведених мотивів оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 295, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі № 460/8122/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 17 січня 2022 року.