Справа № 520/7059/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 р.Справа № 520/7059/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.09.21 року по справі № 520/7059/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 16028/фоп/20-40-57-06-20 по заборгованості за єдиним внеском на суму 26176 грн. 56 коп..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем безпідставно винесено рішення №16028/фоп/20-40-57-06-20 від 03.09.2020 на суму 26176,56 грн., відносно позивача щодо нарахування єдиного внеску для ФОП, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність. Позивач 21.08.2020 зупинив підприємницьку діяльність за власним рішенням. Державну реєстрацію по припиненню підприємницької діяльності ФОП провів приватний нотаріус Мірошніченко Т.П. за реєстраційним номером: 44 за кодом доступу 68. В подальшому, позивач подав заяву, яку зареєстровано за №91761/ФОП/57 від 25.08.2020 ГУ ДПС у Харківській області про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені по сплаті ЄСВ за період з 01.01.2017 згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", яким дозволено у разі припинення підприємницької діяльності ФОП списувати суму недоїмки з ЄСВ, а також штрафів і пені, нарахованих на такі суми, за період, починаючи з 2017 року, якщо у ці періоди не було отримано дохід. Списанню підлягає несплачена недоїмка з ЄСВ за умови подання протягом 90 календарних днів: ФОП (крім ФОП - платників єдиного податку), - державному реєстратору заяви про держреєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності з ЄСВ за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності чим Законом. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше. Тобто заяву треба було подати до 1 вересня 2020 року, що і зробив позивач. ГУ ДПС у Харківській області податковим рішенням за №16028/фоп/20-40-57-06-20 від 03.09.2020 року прийняла рішення про відмову списання щодо нарахування єдиного внеску та нарахувала борг по сплаті ЄСВ на суму 26176,56 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України щодо неприйняття рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивованого рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у зв`язку із реєстрацією припинення підприємницької діяльності та подачею звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 Закону № 2464 за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України повторно, з урахуванням правової оцінки наданої у рішенні, розглянути матеріали та заяву ОСОБА_1 від 25.08.2020 щодо списання заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців та зняття з обліку платника єдиного внеску.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем ГУ ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до інформаційної системи ІТС "Податковий блок", реєстраційних та облікових даних платників податків ОСОБА_1 з 27.12.2007 по 10.02.2020 (перша реєстрація) зареєстрований, як ФОП та з 27.12.2007 по 10.02.2020 здійснював підприємницьку діяльність за загальною системою оподаткування, обліку та звітності. В період з 14.02.2020 по 21.08.2020 (друга реєстрація) зареєстрований, як ФОП та з 01.03.2020 по 21.08.2020 здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності (2 група, ставка 10%). Відповідач зазначає, що позивачем не дотримано умови передбачені п.9 Закону №2464 для списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки (а саме державному реєстратору надана заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності - 10.02.2020, до набрання чинності Закону №592). Також відповідачем не дотримані вимоги Закону №592, а саме, в період з 01.03.2020 по 21.08.2020 підприємницька діяльність здійснювалась за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності (2 група, ставка 10%). Отже, обов`язковою умовою для списання заборгованості з єдиного внеску, є зокрема перебування платника на загальній системі оподаткування. Позивач дійсно перебував на загальній системі оподаткування з 27.12.2007 по 10.02.2020, але позивачем 14.02.2020 повторно здійснено реєстрацію підприємницької діяльності, обравши спрощену систему оподаткування з 01.03.2020 по 21.08.2020, що є підставою для відмови у списанні заборгованості з єдиного внеску.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 27.12.2007 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, про що свідчить запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про включення відомостей про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця за номером запису 0089576.

10.02.2020 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця; стан - припинено.

В період з 01.03.2020 по 21.08.2020 підприємницька діяльність здійснювалась за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності (2 група, ставка 10%).

25.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою № 91761/ФОП/57 від 25.08.2020 про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені по сплаті ЄСВ за період з 01.01.2017, згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників".

Листом №16028/фоп/20-40-57-06-20 від 03.09.2020 відповідач відмовив у списанні єдиного внеску та нарахував борг по сплаті ЄСВ на суму 26176,56 грн..

Не погодившись з вказаною відмовою позивач 10.10.2020 звернувся зі скаргою до Державної Податкової Служби України.

Листом від 04.02.2021 №2723/6/99-00-04-03-01-06 відмовлено у задоволенні скарги.

Не погодившись з зазначеними діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464 (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), п. 5 та п. 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З системного аналізу вказаних норм права встановлено, що для платників єдиного внеску фізичних осіб-підприємців законодавцем визначено залежність бази нарахування єдиного внеску від системи оподаткування.

Так, у фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, базою нарахування єдиного внеску є доход (прибуток), отриманий від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Разом з тим, у фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування єдиного внеску є суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе. При цьому сума єдиного внеску також не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Спільним у даних груп фізичних осіб-підприємців, є те, що сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Однак, 13.05.2020 прийнято Закон № 592, пункт 5 розділу I якого, набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 03.06.2020.

Так, згідно пояснювальної записки до проекту Закону № 592 від 20.09.2019 встановлення обов`язку сплати ЄСВ без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання даного виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування ЄСВ саме отриманий дохід. Також зазначене положення суперечить Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо кола осіб, які мають право на державну трудову пенсію.

Відповідно до п. 5 розділу І Закону № 592 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 доповнено пунктом 9.15такого змісту:

-" 9.15. Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників":

а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників". Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;

б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників". Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:

1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників";

2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.

Отже, суми недоїмки, нараховані фізичним особам-підприємцям (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 Закону № 2464 за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року.

Також, згідно вказаної норми Закону № 2464 протягом 15 робочих днів податковий орган проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені. Перелік для відмови у списанні є вичерпним.

Крім того, не підлягають списанню суми недоїмки, штрафних санкцій та пені нараховані фізичним особам-підприємцям, за період перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки у вказаний період база нарахування їх єдиного внеску не була доходом від підприємницької діяльності, а були суми, що визначалися ними самостійно для себе.

Так, матеріалами спрааи встановлено, що позивачем відповідно до п. 9.15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 подано заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та звітність відповідно до вимог частини другої статті 6 Закону № 2464 за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року. Крім того, 25.08.2020 позивачем до Головного управління ДПС у Харківській області подано заяву щодо списання сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску, а також штрафу та пені, нарахованих на ці суми недоїмки за період з 2017 року до 2020 року.

Разом з тим, відповідачем протиправно протягом 15 робочих днів жодного рішення не прийнято.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області щодо прийняття рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивованого рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у зв`язку із реєстрацією припинення підприємницької діяльності та подачею звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 Закону № 2464 за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідно до листа Головного управління ДПС у Харківській області №16028/фоп/20-40-57-06-20 від 03.09.2020 позивача повідомлено, що йому відмовлено у списанні недоїмки у зв`язку з тим, що відповідно до інформаційної системи ІТС "Податковий блок", реєстраційних та облікових даних платників податків ОСОБА_1 з 27.12.2007 по 10.02.2020 (перша реєстрація) зареєстрований, як ФОП та з 27.12.2007 по 10.02.2020 здійснював підприємницьку діяльність за загальною системою оподаткування, обліку та звітності. В період з 14.02.2020 по 21.08.2020 (друга реєстрація) зареєстрований, як ФОП та з 01.03.2020 по 21.08.2020 здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності (2 група, ставка 10%).

Відповідно до частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес"АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Отже, з огляду на практику ЄСПЛ виставлена відмова у списанні недоїмки за період з 01.01.2018 до 03.06.2020 не відповідає критерію "пропорційності", адже не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи позивача, оскільки мета сплати єдиного внеску страхування особи, в даних правовідносинах досягається сплатою єдиного внеску у разі отримання доходу. В свою чергу трактування відповідачем законодавства, призводить до необхідності виплати додаткових коштів (зайвих витрат) позивачем, за умови відсутності доказів підтвердження отримання доходу від підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Цими приписами Основного Закону України втілено загальновідому формулу обмеження дискреційних повноважень органів державної влади, тобто органи одних гілок державної влади не вправі перебирати на себе функції і повноваження інших гілок влади.

Зважаючи на вказаний конституційний принцип, адмінстративний суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які свідчили б про вирішення питань, які належить до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Частиною 4 статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки, у відповідності до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2ст.2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Так, як встановлено п. 9.15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464 після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

З даної норми слідує, що прийняття рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені є дискреційним повноваженням податкового органу, яке приймається відповідно до визначених законом етапів, прийняттю рішення, передує камеральна перевірка поданої звітності. Суд не може зобов`язати відповідача списати позивачу несплачені суми недоїмки єдиного внеску за період з 01.01.2018 до 03.06.2020, а також штрафи та пеню, нараховані на ці суми недоїмки за період з 01.01.2018 до 03.06.2020, за обставин, коли достеменно не встановлено всі обставини, а всі етапи їх перевірки завершені.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області повторно, з урахуванням правової оцінки наданої у рішенні, розглянути матеріали та заяву ОСОБА_1 від 25.08.2020 щодо списання заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців та зняття з обліку платника єдиного внеску.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 по справі № 520/7059/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Курило С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 24.01.2022 року