Справа № 520/13563/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 р. Справа № 520/13563/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, по справі № 520/13563/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування пільгової вислуги років, що разом складає повних 30 років;

- зобов`язати відповідача нарахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає повних 30 років та здійснити доплату донарахованих сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби, протиправно взято лише календарну вислугу років ОСОБА_1 , яка становить 27 років, та залишено поза увагою вислугу років позивача у пільговому обчисленні (30 років), яка підлягала врахуванню, внаслідок чого нарахування та виплата позивачу вказаної допомоги відбулося в меншому розмірі ніж належить.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/13563/21 від 27.09.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування пільгової вислуги років, що разом складає повних 30 років.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає повних 30 років та здійснити доплату донарахованих сум, з урахуванням виплачених сум.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі № 520/13563/21 і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про ненадання судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення належної оцінки доводам відповідача про пропущення позивачем місячного строку звернення до суду з цим позовом, передбаченого ч.5 ст.122 КАС України, початок відліку якого слід рахувати з 31.10.2018 (дня ознайомлення позивача з наказом про виключення його зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 ), в той час як позивач звернувся з позовом до суду лише 23 липня 2021 року, тобто, більш ніж через два роки після спливу встановленого вказаної нормою строку. Наполягає, що спірна одноразова грошова допомога не входить до складу грошового забезпечення, що виключає можливість позивача в даному випадку звертатися до суду з позовом протягом будь-якого строку.

Щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої приписами ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», апелянт посилаючись на положення абзацу 3 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі Порядок № 393), п.2 розділу 32 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260), правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11.04.2018 по справі № 806/2104/17, наполягає на правильності розміру виплаченої позивачу при звільненні одноразової грошової допомоги, розрахованого на підставі календарної вислуги років позивача, оскільки саме остання, як слідує зі змісту наведених норм та висновків Верховного Суду, має застосовуватися для визначення розміру спірної допомоги. Однак у рішенні, суд першої інстанції, посилаючись саме вищевказану постанову Верховного Суду, зазначив діаметрально протилежне, чим фактично допустив неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України є підставою для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

12.02.2016 позивач набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 .

Відповідно до витягу з наказу командувача повітряних сил Збройних Сил України № 534 від 21.09.2018 (по особовому складу) позивача звільнено з військової служби в запас за пп. «к» п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду). Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 27 років 01 місяць, пільгова 30 років 01 місяць.

Відповідно до витягу з наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 225 від 31.10.2018 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу з 31.10.2018, при цьому зазначено, що вислуга років в Збройних Силах на 31 жовтня 2018 року складає повних 27 календарних років.

Також зі змісту вказаного витягу з наказу вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було виплачену одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неврахування при виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби трьох років вислуги у пільговому обчисленні, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 24.11.2020 по справі №822/3008/17 та від 11.04.2018 по справі №806/2104/17, виходив з протиправності дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування пільгової вислуги років, що разом складає повних 30 років.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку по захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 40 Закону № 2232-XII передбачено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України "Про Збройні Сили України", «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Отже, норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за № 2011-ХІІ (далі за текстом - Закон № 2011-ХІІ) присвячені унормуванню відносин з приводу прав, пільг та соціальних гарантій військовослужбовців.

Статтею 1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям кадрової військової служби або служби за контрактом передбачена одночасно двома актами права, а саме: ч.1 ст.9 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та абз.1 ч.2 ст.15 Закону № 2011-ХІІ.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що при визначенні розміру вказаної грошової допомоги (50 відсотків місячного грошового забезпечення) слід виходити саме з календарної вислуги років військовослужбовця станом на день звільнення.

Застосування ж вислуги років у пільговому обчисленні, у розумінні вказаних норм, здійснюється виключно у випадку вирішення питання про наявність у особи права на отримання такої грошової допомоги, тобто при визначенні наявності у особи 10 і більше років вислуги, до якої в даному випадку включається як календарна так і пільгова вислуги років.

Отже, у разі наявності права на таку допомогу, для її виплати встановлюється обмеження, а саме 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний (не пільговий) рік служби. Тобто, розмір одноразової грошової допомоги, передбаченої наведеними вище нормами знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років служби військовослужбовця.

Наведений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 24.11.2020 по справі № 822/3008/17 та від 11.04.2018 по справі № 806/2104/17.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що при звільненні ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що, з огляду на наведені вище висновки суду апеляційної інстанції, свідчить про правомірність дій відповідача, пов`язаних з визначенням розміру такої допомоги позивачу.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

З приводу доводів апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як зазачалось вище, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.1 ст. 9 Закону № 2011-XII).

За приписами ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з ч.3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

З огляду на викладене, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII, яка, як вказано вище, входить до складу грошового забезпечення позивача, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин, в контексті з`ясування дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, положень статті 233 Кодексу законів про працю України, яка не передбачає обмежень будь-яким строком в даному випадку.

Формулювання позовних вимог інших чином, ніж «про стягнення заробітної плати», не спростовує наведеного висновку, оскільки норми ст. 233 Кодексу законів про працю України, слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати, якою в нашому випадку є грошове забезпечення.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом в постанові від 13.03.2019 у справі № 807/363/18.

Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 по справі № 240/532/20, від 21.04.2021 по справі № 380/2359/20, від 30.03.2021 по справі № 340/2153/19, від 02.03.2021 по справі № 140/688/19, від 17.03.2021 по справі № 460/4872/20, від 31.03.2021 по справі № 380/145/20, від 22.01.2020 по справі № 620/1982/19, від 04.12.2019 по справі № 815/2681/17, на які посилається у апеляційній скарзі відповідач, колегія суддів вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у даній справі.

Так, у вказаних справах № 240/532/20, № 620/1982/19, № 380/2359/20, № 460/4872/20, № 815/2681/17, позивач звертався до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звідьненні, у справі № 380/2359/20 про скасування наказу щодо застосування дисциплінарного стягнення, у справі № № 140/688/19 - стягнення з особи витрат, пов`язаних з утриманні у закладі вищої освіти, в той час як предметом розгляду цієї справи є нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

У зв`язку з чим, посилання відповідача на пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом є безпідставним, що зумовлює відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

В силу приписів частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

З огляду на наведене, враховуючи, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 по справі № 520/13563/21 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 по справі № 520/13563/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій