Справа № 520/14186/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 р. Справа № 520/14186/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 (суддя: Спірідонов М.О., м. Харків) по справі № 520/14186/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУПФУ в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській від 25.09.2020 про відмову в поновленні виплати позивачу пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області:

- витребувати запитом по електронній пошті архівну пенсійну справу позивача з Державної установи - Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Євпаторії Республіки Крим, 297402, Республіка Крим, м Євпаторія, ш.Новоселівське, Д 1Г;

- направити суду копії представлених позивачем документів, що підтверджують його право на отримання пенсії по інвалідності, внаслідок війни, про стаж та заробітну плату, для їх огляду і вивчення;

- до отримання паперової архівної пенсійної справи позивача відновити і виплачувати позивачеві пенсію по інвалідності, внаслідок війни, як непрацюючому пенсіонерові, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV, згідно з поданими позивачем документами, в розмірі не нижче 360% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з виплатою підвищення до пенсії, як для інваліда III групи, в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щорічної разової грошової допомоги, на підставах, визначених нормами чинного законодавства України на момент виплати пенсії, проведенням на загальних підставах осучаснення, перерахунку та індексації пенсії, компенсації втрати доходу, в зв`язку з затримкою виплати пенсії в період з 07.10.2009 по день фактичної виплати пенсії, на визначений заявником банківський рахунок, на підставі заяви, поданої через уповноваженого представника за дорученням, починаючи з 07.10.2009 з перерахунком пенсії, починаючи з 07.10.2009, після отримання його архівної пенсійної справи.

- відповідно до п.1 ч.2 ст.371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом стягнення одним платежем всієї суми боргу, починаючи з 07.10.2009 по день фактичної виплати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін - десять календарних днів для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати підстави для поновлення строку та привести позовні вимоги у відповідність до ст. 160 КАС України.

На виконання зазначеної ухвали суду представником позивача 16.11.2021 до Харківського окружного адміністративного суду було подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду зазначено, що позивач постійно проживає за кордоном та не має доступу до безкоштовної правової допомоги. Також вказано, що за місцем постійного проживання в Ізраїлі оголошувалися тривалі карантини, за правилами яких позивачеві було заборонено залишати його будинок, у зв`язку з чим просить суд визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 по справі № 520/14186/21 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції визнати термін звернення до суду із позовною заявою від 26.07.2021 таким, що пропущено з поважних причин, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 520/14186/21 щодо повернення позовної заяви скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що постійно проживає за кордоном, на значній відстані від ПФУ та суду. Зазначає, що вказаний період супроводжувався форc-мажорними обставинами, пов`язаними з пандемією коронавірусу. Пояснив, що в Ізраїлі оголошувалися тривалі карантини, за правилами яких позивачу було заборонено залишати його будинок (віддалятися від будинку понад 500 м). Тобто позивач був не в змозі своєчасно встановити та оцінити факт порушення свого права та звернутися до суду в межах шестимісячного строку. Вказує, що лише у липні 2021 року позивачу стало зрозуміло, що його право на отримання пенсії за результатом першого судового розгляду не відновлено.

Розгляд справи проведено в порядку письмового провадження на підставі ч. 2 ст. 312 КАС України.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи ухвалу про повернення ОСОБА_1 позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду не можуть бути визнані поважними. Суд зазначив, що про порушення своїх прав позивач знав або повинен був дізнатися ще в 2020 році, а саме з моменту відмови в поновленні виплати позивачу пенсії по інвалідності, а до суду звернувся лише 30.07.2021, отже, пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), ч. 1 ст. 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина 1 ст. 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку статтею 123 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, позивач зазначає про протиправні дії відповідача, які полягають в порушенні його права на володіння майном, що є триваючим правопорушенням, а тому строк звернення до суду не обмежується певним часовим проміжком.

Колегія суддів зазначає, що, застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду, за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Колегія суддів зазначає, що відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.

Отже, звернувшись до суду 30.07.2021 з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській від 25.09.2020 про відмову в поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, оскільки отримане позивачем рішення пенсійного органу не має ознак триваючого правопорушення, позаяк після прийняття останнього відповідачем жодних протиправних дій, які б стосувались прав та інтересів позивача вчинено не було.

При цьому, не вжиття відповідачем відповідних дій за результатами звернення позивача є, за своєю суттю, закінченою бездіяльністю, яка не носить триваючого характеру. Саме по собі, звернення позивача із заявою до відповідача не робить вказані правовідносини триваючими, а тому строк на звернення до суду із даним позовом пропущений.

Початок перебігу строку на звернення до суду розпочався для позивача саме з часу, коли він дізнався або повинен був дізнатися про бездіяльність з боку відповідача щодо непризначення йому пенсії, а саме з моменту отримання його законним представником оскаржуваного в межах даної справи рішення пенсійного органу.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 22.06.2021 по справі №120/5780/20-а.

Посилання позивача, як на підставу поважності причин пропуску строку звернення до суду, на те, що за місцем постійного проживання в Ізраїлі оголошувалися тривалі карантини, які пов`язані із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби, за правилами яких повивачеві було заборонено залишати його будинок, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане жодним чином не доводить поважності причин пропуску строку звернення до суду, з огляду на наступне.

02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-ІХ, яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу, Кримінального процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України, Господарського кодексу України, Цивільного Кодексу України, Кодексу законів про працю України.

Вказаним законом доповнено розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України пунктом 3 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342,363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Таким чином, строки, визначені Кодексом адміністративного судочинства України, продовжено на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Разом з тим, 17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №731-IX від 18.06.2020 (далі - Закон №731-IX), яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №731-IX визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30.03.2020 р., закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Враховуючи приписи пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції від 17.07.2020), з 17.07.2020 відновився відлік процесуальних строків (в т.ч. й строків звернення до суду із позовною заявою), встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Доказів обмеження позивачу свободи пересування у зв`язку з карантинними заходами, ОСОБА_1 до суду не надав. Інших обставин та доказів на їх обґрунтування позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду не зазначив.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки в межах даної справи позивач захищає власні інтереси не особисто у зв`язку з його проживанням за кордоном, а за участі представників, які діють на підставі довіреності від 23.05.2019, якою уповноважено ОСОБА_2 та Крижановського Ігоря Володимировича представляти інтереси ОСОБА_1 , виданої на десять років, з правом передоручення отриманих повноважень третій особі, невжиття останніми активних дій протягом встановленого шестимісячного строку з моменту отримання відмови відповідача, свідчить про пасивність поведінки останніх у здійсненні захисту прав та інтересів позивача.

Посилання позивача на правові висновки, що сформовані Великою Палатою Верховного Суду (справа №815/1226/18), суд апеляційної інстанції також вважає безпідставними, оскільки у вказаній справі розглядалось питання строків звернення із позовом до суду у правовідносинах щодо виплати пенсії в контексті співвідношення норм процесуального права (ст. 122 КАС України) та норм матеріального права (ст.87 Закону №1788-ХІ та ст.46 Закону №1058-ІV), якими передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначено в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим в пункті 47 Рішення ЄСПЛ, Високий Суд вказав, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Отже, у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень зі спливом значного періоду часу, позивачем мають бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.

Оскільки позивач не навів будь-яких обставин і не надав відповідних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з даним позовом, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність жодних належних підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, та вважає ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 по справі № 520/14186/21 такою, що відповідає вимогам ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 по справі № 520/14186/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді В.Б. Русанова Т.С. Перцова