Справа № 640/24641/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 січня 2022 року

м. Київ

справа № 640/24641/20

адміністративне провадження № К/9901/48518/21

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора

на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року

у справі №640/24641/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо непоновлення на посаді відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2020 року в справі №640/154/20;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2020 року в справі №640/154/20 за період із 24 липня 2020 року до 12 жовтня 2020 року в сумі: 481674, 48 грн;

- стягнути середній заробіток (з розрахунку 8601,33 грн помножити на кількість робочих днів) за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2020 року в справі №640/154/20 за період із 13 жовтня 2020 року до дня постановлення рішення у справі або день поновлення на посаді;

- стягнути моральну шкоду у сумі: 90000 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора України щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2020 року в справі №640/154/20;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2020 року в справі №640/154/20 за період із 24 липня 2020 року по 13 листопада 2020 року у розмірі: 118380,71 грн;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі: 5000 грн;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року скасовано в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі: 5000 грн і в цій частині ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року залишено без змін.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року, залишеним без змін додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково:

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 11 250 грн та судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.

- у решті вимог заяви - відмовлено.

Не погоджуючись із додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року, Офісом Генерального прокурора подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.

Так, скаржник вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо несвоєчасного розгляду заяви про винесення додаткового рішення на підставі поданих доказів з порушенням порядку подання таких доказів.

Однак, пославшись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не зазначив, щодо якої норми права відсутній висновок Верховного Суду, посилаючись лише на невизначеність, на його думку, загальних норм процесуального законодавства.

Слід зазначити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень, з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.

Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі №640/24641/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду В. Е. Мацедонська