Справа № 300/3051/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/3051/21 пров. № А/857/19906/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Боршовський Т.І.,

час ухвалення рішення 30.09.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) через свого представника адвоката Мадригу О.С. звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в поновленні пенсії та виплаті неодержаної пенсії позивача та зобов`язати пенсійний орган поновити виплату пенсії позивачу та виплатити їй неотриману суму пенсії.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 01.11.2019 року за № 20.1.0.0.0/7-20191029/3225 щодо осіб, які одержують пенсію за довіреністю більше як рік або не отримують пенсію з поточного рахунку більше як один рік, зняття коштів з картки позивача відсутні. Після опрацювання вказаної інформації з банку, 17.12.2019 року на адресу позивача надіслано лист про необхідність звернутись до відповідача для подання нової заяви про підтвердження виплати пенсії через банківську установу. Станом на 29.02.2020 року позивач із заявою до відділу обслуговування громадян не зверталася щодо продовження виплати пенсії через установу банку, а тому з березня 2020 року виплата пенсії проводилася через відділення поштового зв`язку за місцем фактичного проживання, як це передбачено чинним законодавством. У результаті неотримання пенсії через відділення поштового зв`язку протягом 6 місяців підряд, виплату пенсії позивачу припинено з 01.09.2020 року згідно з ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки позивач до органів Пенсійного фонду України особисто не зверталась, то відновлення виплати пенсії можливе тільки після особистого звернення

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 02.03.2011 року перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує пенсію за віком на банківський рахунок ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 01.11.2019 року за № 20.1.0.0.0/7-20191029/3225 щодо осіб, які одержують пенсію за довіреністю більше як рік або не отримують пенсію з поточного рахунку більше як один рік, зняття коштів з картки позивача відсутні.

17.12.2019 року на адресу реєстрації місця проживання позивача відповідачем надіслано лист про необхідність звернутися до пенсійного органу для подання нової заяви про підтвердження виплати пенсії через банківську установу.

Станом на 29.02.2020 року позивач не зверталась до відділу обслуговування громадян із заявою щодо продовження виплати пенсії через установу банку. З березня 2020 року виплата пенсії проводилася позивачу через відділення поштового зв`язку за місцем фактичного проживання.

Факт не отримання позивачем коштів пенсії через відділення поштового зв`язку в період з 01.03.2020 року по 01.09.2020 року визнається обома сторонами.

Через неотримання пенсії через відділення поштового зв`язку протягом 6 місяців підряд, виплату пенсії позивача припинено з 01.09.2020 року.

Згідно свідоцтва Посольства України в Португалії від 26.11.2020 року № 1760 позивач тимчасово перебуває в Португалії на лікуванні, що також підтверджується клінічним висновком ДУ Університетського Госпітального Центру Північного Лісабону від 23.04.2021 року та від 10.05.2021 року (а.с. 11-17).

26.11.2020 року позивач в Посольстві України в Португалії надала ОСОБА_2 довіреність для представництва інтересів позивача в органах Пенсійного фонду України (а.с. 7-8).

12.04.2021 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою в інтересах позивача про поновлення виплати позивачу пенсії за віком.

Листом № 2923-2625/Б-02/8-0900/21 від 29.04.2021 року відповідач повідомив представника, що виплата пенсії поновлюється з моменту звернення пенсіонера особисто із заявою та паспортом, за місцем перебування на обліку, а тому позивачу необхідно особисто звернутись із заявою про поновлення виплати пенсії до відділу обслуговування громадян у м. Івано-Франківську (а.с. 9-10).

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Верховний Суд України в постанові від 04.12.2019 року № 804/3217/18, сформулював такий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах:

«<…> право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Судом встановлено, що позивач до виїзду за кордон перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058), громадянство не втрачав.

Тому, проживаючи в Португальській Республіці, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Ст. 44 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Ч. 5 ст. 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання названих норм Закону № 1058 правлінням Пенсійного фонду затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", № 22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок № 22-1).

Порядок № 22-1 також регулює питання поновлення виплати пенсії, що є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до п. 1.3 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

З урахуванням наведеного, підставою для вчинення пенсійним органом дій, спрямованих на поновлення пенсії за віком, є відповідна заява особи подана з пред`явленням паспорта (або іншого документа, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік), подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

При цьому п. 1.3 Порядку № 22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Отже, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058 і затвердженому на виконання його положень Порядку № 22-1.

Суд звертає увагу на те, що підставою для відмови у поновлені виплати пенсії позивачу, згідно листа пенсійного органу було неподання позивачем особисто заяви про поновлення виплати пенсії.

Суд також встановив, що 12.04.2021 року представник позивача звернулась до відповідача із заявою в про поновлення виплати позивачу пенсії за віком, до якої долучила нотаріально посвідчену довіреність від 26.11.2020 року (а.с. 7-8).

Таким чином, повноваження представника позивача підтверджені в установленому законодавством порядку, а отже, отримавши таку заяву, відповідач зобов`язаний був поновити позивачу виплату пенсії, однак цього не зробив.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виплату пенсії позивачу припинено на законній підставі, в результаті неотримання позивачем призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058. Водночас, суд вважає, що не поновивши виплату позивачу пенсії за заявою його представника за довіреністю, пенсійний орган допустив протиправну бездіяльність, оскільки був зобов`язаний згідно з п. 1.3 Порядку № 22-1 прийняти таку заяву та поновити виплату.

Посилання пенсійного органу на неотримання позивачем пенсії та незвернення до пенсійного органу в строки, встановлені законодавством із відповідною заявою, не спростовують висновку суду про те, що поновлення виплати пенсії може бути здійснено як заявою пенсіонера особисто, так і за заявою його представника. Окрім цього, положення чинного законодавства щодо виплати пенсій через поточні рахунки в банках лише регулюють порядок виплати пенсії через банківські установи, і жодним чином не звільняють орган пенсійного фонду поновити виплату пенсії пенсіонеру за заявою його представника.

Щодо дати з якої необхідно вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії позивачу та виплатити неотримані суми пенсії за віком, то апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки припинення виплати пенсії відбулось з 01.09.2020 року, то і поновити виплату позивачу пенсії за віком та виплатити всі фактично неотримані суми пенсії слід саме з 01.09.2020 року.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 300/3051/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 19 січня 2022 року.