Справа № 640/21008/20
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

13 січня 2022 року

м. Київ

справа № 640/21008/20

адміністративне провадження № К/9901/47491/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Коваленко Н.В., Стародуба О.П.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2021 року (суддя Келеберда В.І.) та

постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року (колегія у складі суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О., Карпушової О.В.)

у справі № 640/21008/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ; позивач) звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФ України в м. Києві; відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним рішення відповідача від 18.06.2020 про відмову у здійсненні їй перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 15.06.2020;

- зобов`язати ГУ ПФ України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Апеляційного суду міста Києва від 04.06.2020 № 91/0403/20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.01.2020, та відповідно до довідки Апеляційного суду міста Києва від 04.06.2020 № 92/0403/20, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 04.03.2021 задовольнив позов частково:

- визнав протиправними дії та скасував рішення ГУ ПФ України в місті Києві від 18.06.2020, яким відмовлено ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 15.06.2020;

- зобов`язав ГУ ПФ України в м. Києві здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 % суддівської винагороди, визначеної у довідці № 92/0403/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої 04.06.2020 Апеляційним судом міста Києва, із врахуванням раніше проведених виплат;

- відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог;

- стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в м. Києві відшкодування судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 420,40 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва додатковим рішенням від 20.04.2021 зобов`язав ГУ ПФ України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 % суддівської винагороди, визначеної у довідці № 92/0403/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої 04.06.2020 Апеляційним судом міста Києва, із врахуванням раніше проведених виплат, починаючи з 19.02.2020.

Позивач та відповідач оскаржили рішення від 04.03.2021 в апеляційному порядку.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.11.2021 змінив рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021:

- зобов`язав ГУ ПФ України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідки № 92/0403/20 виданої 04.06.2020 Апеляційним судом міста Києва, із урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»;

- в іншій частині залишив рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021 без змін.

23.12.2021 ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, що 24.12.2021 надійшла до Верховного Суду, в якій, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2021 у частині визначення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання у відставці, ухвалити у цій частині нове рішення, яким зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно із довідки Апеляційного суду міста Києва від 04.06.2020 № 92/0403/20, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що суди попередніх інстанцій вирішили спір без врахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у зразковій справі № 0640/3835/18. Положення ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) не мають зворотної дії в часі; зазначена стаття визначає нижню межу відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці на рівні 50 % суддівської винагороди, звужує зміст та обсяг прав суддів. Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 були визнані неконституційними положення ч. 3 ст. 141 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», які встановлювали щомісячне довічне грошове утримання суддів в розмірі 60 % грошового утримання судів. Невизнання неконституційним положень ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII не робить їх такими, що відповідають Конституції України. Також визначає необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.09.2021 у справі № 620/5437/20, від 29.09.2021 у справі № 160/9739/20, від 11.10.2021 у справі № 160/10640/20, покликаючись на Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016. Суд апеляційної інстанції застосував Закон № 1402-VIII у частині, що погіршує її становище, чим порушив право на справедливий суд та ефективний засіб юридичного захисту. Також покликається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 у справі № 127/11720/14-а, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 757/70264/17-ц, від 08.09.2021 у справі № 9901/315/20, від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, від 16.10.2019 у зразковій справі № 240/5401/18; у постановах Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 686/9208/17, від 31.01.2018 у справі № 523/4930/15-а, від 24.04.2018 у справі № 686/12623/17, від 23.06.2021 у справі № 140/392/19. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання до 56 % суддівської винагороди. Як на приклади іншого вирішення спорів у подібних правовідносинах покликається на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2020 у справі № 640/9524/20, від 16.06.2021 у справі № 640/7928/21, від 26.07.2021 у справі № 320/492/21, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 у справі № 620/1121/20, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 у справі № 620/3736/21, від 09.06.2021 у справі № 580/585/21, від 09.06.2021 у праві № 620/6708/21, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі № 280/4969/20, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у справі № 560/4512/20, від 21.10.2020 у справі № 560/2121/20, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 у справі № 440/3466/20, від 19.08.2020 у справі № 440/4009/20, від 19.08.2020 у справі № 440/3335/20, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі № 260/337/20, у справі від 08.12.2020 у справі № 260/337/20, від 01.12.2020 у справі № 260/3538/20, від 29.10.2020 у справі № 260/294/20, від 24.09.2020 у справі № 260/2339/20, від 09.09.2020 у справі № 260/2405/20, від 25.02.2020 у справі № 260/3858/20, від 22.01.2020 у справі № 260/3856/20, рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 440/1361/20, від 19.11.2020 у справі № 440/1770/20, від 19.11.2020 у справі № 440/1815/20, від 23.11.2020 у справі № 440/1416/20, у справах № 640/18503/20, № 640/32351/20, № 640/23154/20, № 640/21539/20, № 640/19179/20, № 560/11433/21, № 520/11008/20, № 640/31153/20, № 620/6708/20, № 640/10637/20. Виняткове значення для себе цієї справи обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці з 86 % на 56 % суддівської винагороди.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно із п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У цій справі оскаржується відмова територіального органу Пенсійного фонду України здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Окружний адміністративний суд міста Києва в ухвалі від 15.09.2021 про відкриття провадження мав процесуальні підстави віднести цю справу до справ незначної складності та надалі здійснити її розгляд відповідно до ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження.

У такому разі, ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі покликається на неврахування правової позиції Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 0640/3835/18.

Предметом спору у зазначеній зразковій справі був перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та Закону № 1402-VIII.

Велика Палата Верховного Суду у п. 70 постанови від 13.05.2020 конкретизувала, що висновок у зазначеній справі стосувався оскарження відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку до 30.09.2016 та звернувся до територіального органу ПФУ за відповідним перерахунком до 01.01.2020 - дати набрання чинності пп. 16 п. 1 Розділу I Закону України від 16.10.2019 № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», яким були виключені пункти 22, 23 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

У цій же справі ОСОБА_1 оскаржувала відмову ГУ ПФ України в м. Києві у здійсненні їй перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 15.06.2020. Тобто, ця справа не відповідає ознакам типової справи.

Також ОСОБА_1 покликається на наявність у цій справі підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України та обставини, передбаченої пп. «а», «в» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Верховний Суд за результатами перегляду аналогічної справи № 620/5437/20 у постанові від 24.09.2021 виклав висновок щодо застосування норм права у питанні визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, призначеного згідно із Законом № 2453-VI, при проведенні перерахунку такого утримання відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII, які зводяться до того, що: «<…> чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402- VIII.

<…> перерахунок грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру відсоткового значення, визначеного частиною третьої статті 141 Закону 2453-VI від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів та суддів, які вийшли у відставку за Законом №1402-VIII, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, що не відповідає базовому принципу єдності статусу суддів, який означає однаковий підхід до встановлення рівня матеріального забезпечення судді.».

Суд апеляційної інстанції переглянув рішенння Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021 відповідно до такого висновку щодо застосування норм права.

ОСОБА_1 обґрунтовує необхідність відступу від вказаного висновку Верховного Суду наявністю Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016.

Конституційний Суд України Рішенням від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визнав неконституційними низку положень Закону № 2453-VI, у тому числі й частину третю статті 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а саме, положення про те, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з тим, ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII, відповідно до якої суд апеляційної інстанції зобов`язав відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, неконституційною не визнавалась та не вступає в колізію з іншими нормами законів.

Суд зауважує, що вказаною нормою визначено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, ніж той, з якого виходила ОСОБА_1 (що був передбачений Законом № 2453-VI).

Щодо цього Верховний Суд у постанові від 27.09.2021 у справі № 580/585/21 у доповнення до висновків, викладених у постанові від 24.09.2021 у справі № 620/5437/20, сформулював висновки про те, що: «<…> розмір довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (90 %) визначений у порядку, передбаченому Законом № 2453-VI, відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання судді, встановленому чинним Законом № 1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Така відмінність полягає в тому, що Законом № 2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018), на відміну від положень Закону № 1402-VIII, який передбачає сутнісно інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді; в даному випадку судді першої інстанції, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, (стаття 135 Закону № 1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142 Закону № 1402-VIII).

Отже, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI.

Колегія суддів зазначає, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону № 2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів.

<…> однаковий підхід до визначення порядку розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку відповідно до Закону №1402-VIII, та судді, який вийшов у відставку раніше, відповідає принципу рівності та заборони дискримінації, передбаченого Конституцією України (частина друга статті 24 Конституції України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 14) та КАС України (пункт 7 частини другої статті 2).

ОСОБА_1 не наводить обґрунтованих підстав для відступу від таких висновків щодо застосування Закону № 1402-VIII, Закону № 2453-VI у подібних правовідносинах та Верховний Суд у цій справі не вбачає підстав для такого відступу.

Разом з тим, у касаційній скарзі покликається на практику розгляду судами різних інстанцій аналогічних спорів до висловлення Верховним Судом зазначених вище правових позицій у справах № 620/5437/20, № 580/585/21.

Обґрунтування виняткового значення для позивача цієї справи зводиться до незгоди із застосуванням судом апеляційної інстанції ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII.

Зважаючи на викладене, Суд вважає, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду цієї касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики та не вбачає обставин, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.

Слід також зауважити, що Шостий апеляційний адміністративний суд у резолютивній частині постанови від 24.11.2021 змінив рішення суду першої інстанції, не вирішував питання відсоткового розміру суддівської винагороди, з якого ГУ ПФ України в м. Києві має здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 . Тому доводи касаційної скарги щодо визначення у рішенні Окружного адміністративного суду від 04.03.2021 відсоткового розміру суддівської винагороди є неприйнятними.

Також ОСОБА_1 у касаційній скарзі покликається на нерелевантні правові позиції з різних питань, викладені у постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 у справі № 127/11720/14-а щодо оскарження перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до положень Закону № 2453-VI; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 757/70264/17-ц, висновок у якій стосувався питання юрисдикції спору щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 9901/315/20 щодо оскарження звільнення особи з публічної служби; у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а; від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 щодо оскарження дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо питання про призначення пенсії на пільгових умовах; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у зразковій справі № 240/5401/18 щодо оскарження перерахунку пенсії військовослужбовця, у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 523/4930/15-а щодо оскарження перерахунку пенсії державного службовця, у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 686/12623/17, від 23.06.2021 у справі № 140/392/19 щодо оскарження відмови у перерахунку пенсії військовослужбовців. У постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 686/9208/17 вирішувалося питання перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, проте не формулювався висновок щодо застосування ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 328, 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 640/21008/20.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя Н.В. Коваленко

Суддя О.П. Стародуб