Справа № 480/9480/20
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.М. Опімах
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 р. Справа № 480/9480/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Чалого І.С. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021, повний текст складено 22.06.22 по справі № 480/9480/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФ"

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «СУФ» звернулось до суду із позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UA807000/2020/002454/2 від 13.11.2020.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UA807000/2020/002454/2 від 13.11.2020.

Слобожанська митниця Держмитслужби, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову,

В обґрунтовування апеляційної скарги відповідач зазначив про не врахування судом першої інстанції, що відповідно до даних митного органу стосовно поданої позивачем митної декларації встановлено, що вартість товару нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. В подальшому інспектором митниці встановлено, що використані декларантом відомості не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально, оскільки відомості з бази даних ЄАІС ДФС України свідчать, що митні оформлення аналогічних товарів було з вартістю вище, ніж заявлено декларантом.

На підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, 01.01.2018 між ТОВ «СУФ» та Компанією «Zhejiang Youmay Industry and Trade Co., Ltd.» (Китай) укладено зовнішньоекономічний контракт № 01/01/18, за умовами якого продавець продає алюмінієві та біметалеві радіатори для центрального опалення з неелектричним нагрівом, асортимент, кількість, ціни та умови поставки яких визначаються в специфікаціях та інвойсах до контракту на кожну партію товару.

Згідно рахунку-фактури (інвойсу) від 26.09.2020 № S20A144002-G на адресу покупця відвантажено партію радіаторів на загальну суму 47820,0 доларів США.

Оплата товару здійснена ТОВ «СУФ» відповідно до платіжних доручень від 10.08.2020 № 90 на суму 4782,0 дол. США, від 02.10.2020 № 103 на суму 23038,0 дол. США, від 16.10.2020 №105 на суму 20000,0 дол. США.

З метою митного оформлення вказаних товарів, позивачем (митним брокером - ТОВ «РЕАЛ 73») до Слобожанської митниці Держмитслужби 12.11.2020 подано митну декларацію № UA807290/2020/027839, в якій митна вартість імпортованих товарів визначена за основним методом.

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією були подані: зовнішньоекономічний контракт № 01/01/18 від 01.01.2018, рахунок-фактура (інвойс) № S20A144002-G від 26.09.2020, пакувальний лист б/н від 26.09.2020, платіжні доручення про оплату товару на користь продавця № 90 від 10.08.2020, № 103 від 02.10.2020, № 105 від 16.10.2020, коносамент № ZJSM200091514А від 30.09.2020, копія експортної митної декларації, автотранспортна накладна № 6350-1 від 10.11.2020 про перевезення товару від порту Чорноморськ до м. Суми, рахунок-фактура № СФ-19042 від 11.11.2020 на транспортно-експедиційні послуги та довідка про вартість перевезення товару № TG001111 від 11.11.2020 за маршрутом порт Нінбо (Китай) - порт Чорноморськ, висновок ДП «Держзовнішінформ» № 123/158 від 03.11.2020.

Також, на вимогу митного органу позивачем надано копію експортної митної декларації з перекладом, висновок ДП «Держзовнішінформ» № 123/158 від 03.11.2020 нормальної якості, платіжне доручення про оплату транспортних послуг від 11.11.2020 № 3717, специфікація до зовнішньоекономічного контракту від 06.08.2020, прайс-лист виробника, паспорт на радіатор.

13.11.2020 Слобожанською митницею Державної митної служби України прийнято рішення про коригування митної вартості № UA807000/2020/002454/2 та складено картку відмови № UA807290/2020/00812.

У графі 33 рішення, в якості причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зазначено, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, документи, подані декларантом, та зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості (номер коносаменту, зазначений в митній декларації країни відправлення, не співпадає з номером коносаменту, наданого до митного оформлення, вартість за транспортування товару, що вказана в рахунку від 11.11.2020 № СФ-19042 та довідці про транспортні витрати від 11.11.2020 № TG001111 не співпадає із заявленою в МД), не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (не надано переклад та не проведено верифікацію експортної митної декларації, враховуючи інформацію, надану листом ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-еп, наданий висновок експертної установи ґрунтується на відповіді виробника товару та має «виключно довідковий характер» (як в ньому зазначено), а також в зв`язку з не наданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України та вимогою декларанта надати рішення про коригування митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача є неправомірним, оскільки позивачем до митного оформлення надано всі необхідні документи, які підтверджують правомірність та обґрунтованість застосування ним першого методу визначення митної вартості товару. Відповідачем не доведено, що зазначені документи не підтверджують визначену позивачем митну вартість товару.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч. ч 2, 3, 5 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч .ч. 1-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених уст. 58 МК України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16, від 19.03.2019 по справі № 810/4116/17, від 13.10.2020 по справі № 826/13139/15.

При цьому, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі № 809/1469/16.

У ході судового розгляду встановлено, що рішення митного органу про коригування митної вартості прийнято з огляду на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, не надано всіх витребуваних додаткових документів, подані декларантом, документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, зокрема номер коносаменту, зазначений в митній декларації країни відправлення, не співпадає з номером коносаменту, наданого до митного оформлення, вартість за транспортування товару, що вказана в рахунку від 11.11.2020 № СФ-19042 та довідці про транспортні витрати від 11.11.2020 № ТG001111 не співпадає із заявленою в МД, відсутні підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: не надано переклад та не проведено верифікацію експортної митної декларації, враховуючи інформацію, надану листом ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-еп, наданий висновок експертної установи ґрунтується на відповіді виробника товару та має «виключно довідковий характер».

Стосовно посилань відповідача на розбіжності у документах щодо транспортування товару колегія суддів зазначає наступне.

Так, транспортування придбаного товару здійснювалось по маршруту порт Нінбо (Китай) - порт Чорноморськ (Україна), вартість перевезення товару вагою 22136 кг склала 64867,16 грн. та була врахована у митній декларації, на підтвердження чого позивачем надано коносамент № 205044716А.

Втім, за висновками митного органу, така вартість не відповідає рахунку від 11.11.2020 № СФ-19042, довідці про транспортні витрати від 11.11.2020 № ТG001111, виданої TOB «ТТЛ Україна».

З цього приводу колегія суддів зазначає, що перевезення вантажів здійснювалось в одному контейнері DFSU6316350 по двом коносаментам: № 205044716А та № 205044716В, у зв`язку з чим загальна вартість перевезення вантажу по маршруту Нінбо (Китай) - Чорноморськ (Україна) до кордону України становила 73 816,58 грн.

При цьому, вартість транспортування товару за коносаментом № 205044716А вагою 22136 кг становила 64867,16 грн., що відповідає заявленій у митній декларації сумі.

Зауважень відповідача стосовно відмінностей номера коносамента, що зазначений у митній декларації країни відправлення, із номером коносаменту, наданого до митного оформлення, є безпідставними, оскільки поданий до оформлення коносамент від 30.09.2020 містить два номери: B/L № ZJSM200091514A («Bill of Lading», номер коносаменту) та MBL № 205044716А («Master Bill of Lading», номер лінійного коносаменту як його різновиду, що випускається безпосередньо морською лінією для замовника - агента-експедитора).

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що коносамент не є документом, що містить інформацію стосовно вартості товару.

Колегія суддів зазначає, що подані позивачем документи містять необхідні відомості, на підставі яких митний орган мав можливість дійти висновку про підтвердження витрат підприємства на транспортування товару, заявленого декларантом до митного оформлення, відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України.

При цьому, витребування інших додаткових документів щодо витрат на транспортування є безпідставним, оскільки, надані позивачем документи до митного оформлення товару в їх сукупності, в повній мірі давали змогу підтвердити митну вартість імпортованого товару.

Крім того, стосовно посилань митного органу на те, що наданий позивачем висновок експертної установи ДП «Держзовнішінформ» ґрунтується на відповіді виробника товару та має «виключно довідковий характер», а отже не може бути використаний для підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що висновки експертних організацій приймаються в якості орієнтовної довідкової інформації при визначенні митної вартості чи здійсненні митної оцінки, мають інформаційний характер та використовуються у якості додаткових джерел інформації при прийнятті рішень.

Водночас, судовим розглядом встановлено, що джерелом інформації для прийняття митним органом оскаржуваного рішення стала наявна у відповідача цінова інформація щодо митного оформлення подібних товарів, що наявні у ЄАІС та АСМО Інспектор: № UA500130/2020/236672 від 17.10.2020, № UA 500020/2020/232355 від 27.10.2020.

У постанові від 25.02.2020 у справі № 260/718/19 Верховний Суд дійшов правового висновку, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Посилання митного органу на наявність інформації про іншу вартість подібного товару не можуть вважатись обґрунтованими оскільки у спірному випадку позивач діяв на підставі контракту, визначених в ньому умов та цін, що підтверджується наданими до митної декларації документами, додатковими угодами до контракту.

Крім того, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, а тому не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач під час митного оформлення надав необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваного рішення.

З рішення відповідача вбачається, що за основу для коригування митної вартості товару за резервним методом митним органом взято митну вартість товару, оформленого за митними деклараціями: № UA500130/2020/236672 від 17.10.2020, № UA 500020/2020/232355 від 27.10.2020.

Разом із тим, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 26.02.2019 у справі № 808/454/18, від 19.06.2018 у справі № 826/6346/16, від 31.01.2018 у справі № 813/7272/13-а, від 02.03.2018 у справі № 804/2997/17.

Втім, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дату та номер вказаних митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та вмотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не обґрунтовано наявності розбіжностей або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Проте, відповідачем не надано доказів правомірності прийнятого рішення на спростування висновків суду.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідач не довів правомірність прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального прав.

Стосовно питання розподілу судовим витрат колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача додано копію договору від 16.11.2020 між ТОВ «СУФ» та Адвокатським бюро Павла Кравченка про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору клієнт доручає, а представник бере на себе зобов`язання надати клієнту комплексні юридичні та консультаційні послуги правового характеру, які стосуються оскарження в судовому порядку рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 13.11.2020 №UA80-7000/2020/002454/2, що включає в себе:

- надання консультаційних послуг щодо формування правової позиції по справі, підготовка (складання) процесуальних документів (позовної заяви, пояснень клопотань, заяв і т.п.), подання їх до суду та ведення справи в суді першої інстанції.

В подальшому сторони уклали додаткову угоду від 10.11.2021 до договору про надання правової допомоги від 16.11.2020, за умовами якої клієнт доручає, а представник бере на себе зобов`язання надати клієнту комплексні юридичні та консультаційні послуги правового характеру, які стосуються ведення справи № 480/9480/20 на стадії апеляційного перегляду судового рішення у Другому апеляційному адміністративному суді, що включає в себе:

- вивчення рішення суду першої інстанції, надання консультаційних послуг щодо формування правової позиції по справі на даній стадії, підготовка процесуальних документів (відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заяв - в разі потреби і т.п.);

- вивчення існуючої судової практики Другого апеляційного адміністративного суду та Верховного Суду в аналогічних справах;

- надання порад правового характеру щодо тактики поведінки під час апеляційного перегляду справи;

- ведення справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди від 10.11.2021 за здійснення дій, передбачених п.1 даної додаткової угоди, клієнт сплачує представнику 4000 грн.

Оплата вартості наданих послуг здійснена, на підтвердження чого надано виписку по особовому рахунку Адвокатського бюро Павла Кравченка у ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк».

Відповідно до наданого представником позивача детального опису робіт (наданих послуг), гонорар адвоката склав 4000 грн., при цьому виконані наступні роботи:

- підготовка справи до апеляційного перегляду,

- проведення консультацій з клієнтом,

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу, направлення її копії митниці, направлення відзиву на апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду - 6 годин;

- участь в судових засіданнях Другого апеляційного адміністративного суду (по факту згідно журналів судових засідань).

Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів доходить висновку, що частина витрат у зв`язку із наданими послугами не підлягає відшкодуванню з огляду на наступне.

Так, апеляційне провадження у даній справі відкрито за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Державної митної служби України.

Єдиним процесуальним документом, що був складений адвокатом в рамках розгляду справи щодо оскарження рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 у суді апеляційної інстанції є відзив на апеляційну скаргу від 28.12.2021.

Аналізуючи перелік виконаних адвокатом робіт та враховуючи суть наданих послуг, колегія суддів зазначає, що такі послуги як підготовка справи до апеляційного перегляду, проведення консультацій з клієнтом, підготовка відзиву на апеляційну скаргу, направлення її копії митниці, направлення відзиву на апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду за своїм змістом є складовими єдиного процесу, результатам якого стало підготовка та складання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з детальним описом наданих послуг на виконання вказаних вище робіт адвокатом витрачено 6 годин.

Втім, колегія суддів, дослідивши зміст складеного представником позивача відзиву на апеляційну скаргу Слобожанської митниці Державної митної служби України, зазначає, що останній частково зводиться до відтворення змісту позовної заяви ТОВ «СУФ» у даній справі.

Отже, враховуючи обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, об`єму наданої послуги та кількість необхідного для цього часу, колегія суддів доходить висновку, що витрати, понесені у зв`язку зі складанням відзиву на апеляційну скаргу підлягають відшкодуванню у розмірі 1000 грн.

Стосовно вказаних у детальному описі послуг робіт, пов1язаних із участю в судових засіданнях Другого апеляційного адміністративного суду, колегія суддів вказує, що розгляд справи за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Державної митної служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 відбувся в порядку письмового провадження, судових засідань за участі сторін, у тому числі представника позивача, при розгляду даної справи не проводилось.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, надані представником позивача на підтвердження понесених витрат документи, із урахуванням змісту та суті наданих послуг, колегія суддів дійшла висновку, що заява ТОВ «СУФ» про відшкодування судових витрат є часткового обґрунтованою, з огляду на що витрати, понесені у зв`язку із розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції, які підлягають відшкодуванню, становлять 1000 грн.

Таким чином, наявні достатні правові підстави для часткового задоволення заяви про відшкодування судових витрат на користь позивача у розмірі 1000 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 по справі № 480/9480/20 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФ" () судові витрати у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий Г.Є. Бершов