Справа № 480/10912/21
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
1. Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування позивачу при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді проходження військової служби в лавах радянської армії у період з 10.05.1972 року по 07.05.1974 року та половини періоду навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладу відповідно до розрахунку Конотопського міськрайонного суду Сумської області.
2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до стажу роботи на посаді судді проходження військової служби в лавах радянської армії у період з 10.05.1972 року по 07.05.1974 року та половини строку навчання в Київській вищий школі МВС СРСР ім. Ф.Є. Дзержинського на стаціонарному відділенні 1 рік 5 місяців 13 днів та здійснити мені перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 1 вересня 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 13.10.1994 року по 14.09.2016 року працював на посаді судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області. Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VІІІ "Про звільнення суддів" звільнений з посади судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області зв`язку з поданням заяви про відставку. З 15.09.2016 р. позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 52% відповідно до Закону України від 07.07.2010 року №2453-V Про судоустрій і статус суддів
У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 27.02.2020 року №04-464/20.
Листом від 26.05.2020 відповідач повідомив про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, не погодившись з чим звернувся із позовною заявою до Сумського окружного адміністративного суду.
22.09.2020р. рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/5080/20 визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області від 26.05.2020 р. про відмову у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 18.05.2020 року і зобов`язано здійснити позивачу як судді у відставці, з урахуванням довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 27.02.2020 року №04-464/20, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Однак, відповідачем при здійсненні перерахунку до стажу роботи на посаді судді не було зараховано проходження військової служби в лавах радянської армії у період з 10.05.1972 року по 07.05.1974року та половини строку навчання в Київській вищий школі МВС СРСР ім. Ф.Є. Дзержинського на стаціонарному відділенні з 23.08.1980 року по 22.07.1983 року.
01.09.2021 року позивач звернувся до управління з заявою, в якій просив провести перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 відсотків, надавши розрахунок Конотопського міськрайонного суду стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання. В розрахунку зазначений стаж роботи на посаді судді 25 років 4 місяці 13 днів.
Відповідач листом відмовив в задоволенні заяви.
Не погодившись з зазначеним, позивач звернувся до суду.
Ухвалою суду від 29.10.2021 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі 12.11.2021 (а.с. 16), у встановлений судом строк відзиву на позов не надав.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що в період з 13.10.1994 року по 14.09.2016 року працював на посаді судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області, що підтверджується записами у трудовій книжці (а. с. 31-32).
Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VІІІ "Про звільнення суддів" звільнений з посади судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області зв`язку з поданням заяви про відставку (а. с. 34, зворотній бік - 44).
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 52% відповідно до Закону України від 07.07.2010 року №2453-V Про судоустрій і статус суддів.
Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 27.02.2020 року №04-464/20.
Листом від 26.05.2020 відповідач повідомив про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, не погодившись з чим звернувся із позовною заявою до Сумського окружного адміністративного суду.
01.09.2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою, в якій просив провести перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 відсотків (а. с. 9).
ГУ ПФУ в Сумській листом від 04.10.2021 № 8340-9401/Л-02/8-1800/21 відмовлено в задоволенні заяви, оскільки згідно трудової книжки на посаді судді ОСОБА_1 працював у період з 13.10.1994 р. по 14.09.2016, стаж становить 21 рік 11 місяців 04 дні (а.с. 6).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 у період з 10.05.1972 по 07.05.1974 проходив службу в рядах Радянській армії, про що також свідчить наявна в матеріалах справи довідка Конотопського ОВК Сумської області від 28.08.2013 (а.с.24,29-30).
Також, згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, позивач з 23.08.1980 по 22.07.1983 навчався на денній формі навчання на у Київській вищій школі МВС СРСР ім. Ф. Е. Дзержинського (а.с.9).
Згідно статті 126 Конституції України, визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.
В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.
Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.
В силу вимог частини сьомої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.
На момент виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402).
Згідно ч.2, 3 ст. 142 Закону України №1402, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною 5 статті 142 Закону України №1402 визначено, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно абзацу 4 п.34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
За правилами частини першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VІ (далі - Закон України №2453-VІ) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону №2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Частиною третьою статті 141 Закону №2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Крім того, на час набрання чинності Законом України № 2453-VІ (30.07.2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».
Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Згідно частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Як встановлено судом, повноваження позивача як судді припинилися з 08.09.2016.
Отже, з 08.09.2016 року позивач припинив свої повноваження як суддя та набув право на призначення грошового утримання судді у відставці на умовах, визначених нормами законодавства, чинного станом саме на 08.09.2016.
Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.
Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".
Суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №592/3694/17.
Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.
Так, судом встановлено, що відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці визначено, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 25 років 04 місяці 13 дні, що дає йому право для звільнення з посади судді у відставку.
Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді повинно враховуватись крім роботи на посаді судді (21 рік 11 місяців), періоду проходження строкової військової служби (01 рік 11 місяць 28 днів), половини строку навчання в Київській вищій школі МВС СРСР ім. Ф.Е.Дзержинського (нині Національна академія внутрішніх справ) (01 рік 05 місяців 15 днів), у зв`язку із чим стаж роботи позивача, який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 25 років 04 місяці 13 дні.
Враховуючи стаж роботи на посаді судді, який дає право позивачу на відставку, а саме, 25 років 04 місяці 13 дні, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має становити 60 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а саме: 50% (20 років роботи на посаді судді) + 5 * 2% (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років) .
Таким чином, відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу відповідач повинен був врахувати стаж роботи позивача на посаді судді, у розмірі повних 25 років, здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи із 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому, з відповіді ГУ ПФУ в Сумській області судом встановлено, що відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу із застосуванням 52 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги про визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді проходження військової служби в лавах радянської армії у період з 10.05.1972 року по 07.05.1974 року та половини періоду навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладу відповідно до розрахунку Конотопського міськрайонного суду Сумської області та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді проходження військової служби в лавах радянської армії у період з 10.05.1972 року по 07.05.1974 року та половини строку навчання в Київській вищий школі МВС СРСР ім. Ф.Є. Дзержинського на стаціонарному відділенні 1 рік 5 місяців 13 днів та здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 1 вересня 2021 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Частина третя статті 245 КАС України передбачає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи встановлені вище обставини, та те, що відповідачем прийнято рішення, яким не зараховано до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку періоди проходження строкової військової служби, половини строку навчання в Київській вищій школі МВС СРСР ім. Ф.Е.Дзержинського (нині Національна академія внутрішніх справ) та зменшення відсоткового співвідношення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від суддівської винагороди судді працюючого, суд дійшов висновку, що належним захистом прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу роботи на посаді судді, періоди проходження строкової військової служби, половини строку навчання в Київській вищій школі МВС СРСР ім. Ф.Е.Дзержинського (нині Національна академія внутрішніх справ) та здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 1 вересня 2021 року
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, сплачений при подачі позову до суду (а.с. 7).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді проходження військової служби в лавах радянської армії у період з 10.05.1972 року по 07.05.1974 року та половини періоду навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладу відповідно до розрахунку Конотопського міськрайонного суду Сумської області.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук