Справа № 520/10265/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 р.Справа № 520/10265/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 р. (ухвалене суддею Мар`єнко Л.М., повний текст якого складено 18.08.2021 р.) по справі № 520/10265/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 09.07.2019 р.: № ; № ; № 5.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами проведеної контролюючим органом документальної перевірки фізичної особи платника податку ОСОБА_2 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. складено акт № 1727/20-40-13-05-08/ від 22.05.2019 р., висновками якого встановлено наступні порушення позивача: неподання (несвоєчасне) подання податкових декларацій за період, що перевірявся, в тому числі по податкових (звітних) періодах: пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. 176.1 «в» п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, оскільки позивачем несвоєчасно подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік; пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської діяльності за 2016 рік у сумі 334025,55 грн.; п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, у результаті чого визначено військовий збір у сумі 27837,21 грн.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки відповідачем 09.07.2019 р. винесені наступні податкові повідомлення-рішення: № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 334025,55 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 83506,38 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 27837,21 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 6959,30 грн.; № , яким застосовано штрафні санкції за неподання (несвоєчасне подання) податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтовані, у зв`яззку з чим підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пп. 14.1.47 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, в подальшому ПК України), додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно із п. 164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. У разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, порахованого (сплаченого) по користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму богу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що обов`язок платника податку сплатити податок на доходи фізичних осіб з отриманих доходів у вигляді анульованого (прощеного) кредитором боргу та обов`язок відобразити їх у річній податковій декларації виникає за таких умов: прощений борг повинен бути анульований кредитором до закінчення строку позовної давності, згідно ст. 252 Цивільного кодексу України 3 роки; кредитор зобов`язаний повідомити платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання боргу; кредитор зобов`язаний суму анульованого боргу включити до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано (прощено).

На підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» з 07.05.2015 р. підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 8.

Метою запровадження правового регулювання, встановленого пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ, є реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції. Курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 18.01.2021 р. (справа № 120/935/19-а).

Відповідно до пункту 8 підрозділу І розділу XX «Перехідні положення» ПК України, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прошена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором та його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Таким чином, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01.01.2015 р. боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Тобто, для правильного встановлення правової природи анульованого (прошеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження контролюючим органом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 р. у (справа № 821/1594/17), від 19.07.2019 р. (справа № 826/4240/18), від 14.11.2019 р. (справа № 520/10880/18), від 16.04.2021 р. (справа № 200/7981/19-а).

Судовим розглядом встановлено, що між ОСОБА_1 (Позичальник) та Акціонерним товариством «ОТП Банк» (Банк) 06.06.2007 укладено Кредитний договір № ML 700/822/2007, умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти для купівлі нерухомого майна у розмірі 161584 доларів США.

23.04.2015 р. між позивачем та Акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено Додатковий договір № 4 до кредитного договору № МL700/822/2007 від 06.06.2007 р., умовами якого встановлено, що позивач зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 62200 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладання цього додаткового договору складає 1402124,40 грн., а банк, керуючись вимогами ст. 605 Цивільного кодексу України, здійснити прощення (анулювання) боргу та скасувати пеню, що була нарахована на момент укладення цього договору.

Вищевказаний додатковий договір не містить розрахунку прощеного боргу, тобто, не визначає конкретну суму основного боргу, яку спрощено (анульовано), та щодо якої позивач має зобов`язання з декларування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Листом Акціонерного товариства «ОТП Банк» від 06.09.2018 р. № 01-05-2-19-6/6592 повідомлено контролюючий орган, що банк підтверджує інформацію надану у податковому розрахунку за формою І-ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаних з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Судовим розглядом встановлено, що під час проведення перевірки відповідач встановив порушення податкового законодавства на підставі відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, які відображено Акціонерним товариством «ОТП Банк» щодо позивача за 2016 рік.

Проте, матеріалами справи підтверджено, що додатковий договір між позивачем та Акціонерним товариством «ОТП Банк» щодо прощення боргу укладено між позивачем та банком 23.04.2015 р., тобто, звітним періодом, у якому прощено борг, є 2015 рік, а доказів отримання позивачем від Акціонерного товариства «ОТП Банк» у 2016 році додаткового блага, відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Тобто, висновок контролюючого органу про неподання позивачем декларації за 2016 рік протиправний, оскільки позивачем додаткове блага у 2016 році не отримувалось.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час проведення перевірки додаткова угода не досліджувалась, а також ним не враховано, що валюта зобов`язання позивача за кредитом в іноземній валюті була змінена з іноземної валюти у гривню.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправні та підлягають скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином суд, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі « Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі « Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 р. по справі № 520/10265/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 25.01.2022 року