Справа № 500/101/21
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 січня 2022 року

Київ

справа №500/101/21

адміністративне провадження № К/9901/27096/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Шарапи В.М, розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 30 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, заявник) звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ, відповідач, скаржник), у якому просив:

визнати протиправними дії відповідача, які полягають у перерахунку позивачу пенсії за вислугу років у розмірі 60% від середньомісячного заробітку - 75000 грн і обмеження пенсії максимальним розміром, та у відмові здійснити такий перерахунок із суми місячного заробітку - 86165,34 грн, зазначеної у довідці Тернопільської обласної прокуратури №21-147-20 від 22 жовтня 2020 року, без обмеження максимальним розміром;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років, в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії, на підставі довідки Тернопільської обласної прокуратури про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 22 жовтня 2020 року №21-147-20, починаючи з 1 жовтня 2020 року, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року, позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до довідки Тернопільської обласної прокуратури №21-147-20 від 22 жовтня 2020 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 1 жовтня 2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії, відповідно до довідки Тернопільської обласної прокуратури про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 22 жовтня 2020 року №21-147-20, з урахуванням раніше проведених виплат. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30 грудня 2021 року касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволено. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року скасовано і прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

4 січня 2022 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 30 грудня 2021 року у справі № 500/101/21.

Вказана заява вмотивована тим, що постановою Верховного Суду від 30 грудня 2021 року неправомірно звужено матеріальне право позивача на отримання пенсійного забезпечення та порушено його конституційні права. В обґрунтування вказаного, позивач посилається на те, що Верховним Судом неправильно застосовано положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та частина 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Також зазначає, що йому не зрозуміло мотивування суду щодо оцінки його доводів, викладених у відзиві на касаційну скаргу.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Зі змісту наведеної статті вбачається, що необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання; роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його складно виконати, оскільки має місце значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта, викладення рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить, а із змісту закону вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.

Аналогічна правова позиція щодо тлумачення статті 254 КАС України неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 21 грудня 2020 року у справі № 369/5489/18, від 29 грудня 2020 року у справі № 826/1285/16, від 26 січня 2021 року у справі № 2а-1586/11/0970 та від 28 квітня 2021 року у справі № 0940/2217/18.

Колегія суддів зазначає, що мотиви, які заявник наводить у своїй заяві, по суті полягають у його незгоді з постановою Верховного Суду від 30 грудня 2021 року, зокрема з мотивацією останньої. Разом з тим, в мотивувальній частині вказаної постанови чітко та послідовно наведено, з огляду на які обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, судове рішення є зрозумілим і не викликає можливості подвійного тлумачення його мотивувальної та резолютивної частин. Також колегія суддів зазначає, що Верховний Суд відмовив у задоволенні позову, тобто не приймав рішення, яке підлягає виконанню.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення слід відмовити.

Керуючись статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 30 грудня 2021 року у справі № 500/101/21.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді: Н.В. Коваленко

В.М. Шарапа