Справа № 320/2686/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 січня 2022 року

м. Київ

справа № 320/2686/20

адміністративне провадження № К/9901/48590/21

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гарницьким Павлом Петровичем,

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №320/2686/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 28.02.2020 року №66 о/с в частині звільнення зі служби в поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області з 03.03.2020 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції України в Київській області (ідентифікаційний код 40108616, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд.15) на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03.03.2020 року по 25.05.2021 року у розмірі 120 763,04 грн. (сто двадцять тисяч сімсот шістдесят три грн 04 коп) без урахування обов`язкових податків та зборів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області задоволено частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року скасовано.

Ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Змінено наказ Головного управління Національної поліції України в Київській області №66 о/с від 28.02.2020 року в частині звільнення інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області старшого лейтенанта ОСОБА_1 , визначивши датою звільнення його з посади - 10 березня 2020 року. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, представником позивача 13 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної інстанції 16 грудня 2021 року. Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гарницьким Павлом Петровичем, повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.

31 грудня 2021 року касаційна скарга представника позивача повторно надійшла на адресу Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що вона містить посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, а саме - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

В обгрунтування вказаної підстави скаржником зазначається, що судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не застосовано позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеної у постановах від 03 червня 2020 року у справі №804/3599/19, від 23 липня 2020 року у справі №809/443/18, від 30 липня 2020 року у справі №820/1630/18, від 06 серпня 2020 року у справі №810/4691/15.

Посилання на постанову Верховного Суду у справі №804/3599/19 є безпідставним, оскільки вказана постанова відсутня у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Разом з тим, суд відхиляє посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у вищевказаних постановах, оскільки скаржник не зазначає яку саме норму права судом апеляційної інстанції застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та не указує щодо застосування якої саме норми права в ній викладено висновок.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про порушення відповідачем вимог статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та статті 40 КЗпП України і зазначена позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду, але з наведених скаржником постанов Верховного Суду вбачається, що у них відсутній правовий висновок щодо застосування статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та статті 40 КЗпП України, який не був врахований судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи.

При цьому, обов`язковою умовою є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду та у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Проаналізувавши вказані вище постанови Верховного Суду, слід зазначити, що правовідносини між даною справою та вказаними справами не є подібними. Разом з тим, касаційна скарга не містить будь-якого обґрунтування подібності таких правовідносин.

Наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди позивача із оскаржуваним судовим рішенням та обґрунтування такої незгоди відповідними посиланнями на нормативно-правові акти України, а також посиланням на неправильне застосування норм матеріального права.

В решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Також скаржник просить звільнити його від сплати судового збору за подання касаційної скарги, а також заявляє відвід судді Губській О.А. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, а суддя Губська О.А. не входить до складу суду, визначеного для розгляду даної касаційної скарги, вказані клопотання суд не вирішує.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гарницьким Павлом Петровичем, на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №320/2686/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду В. Е. Мацедонська