Справа № 140/1551/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/1551/21 пров. № А/857/21010/21

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року (ухвалене головуючим суддею Мачульський В.В. у м. Луцьк) у справі № 140/1551/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 21.12.2020 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що в діях платника податків вбачається умисне перешкоджання здійснення Головним управлінням ДПС у Волинській області контрольно-перевірочних заходів відповідно до передбачених законодавством функцій податкового контролю та за наявності законних на те підстав. Відповідно до пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України (далі - ПК України) адміністративний арешт майна платника податків може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу. 21.12.2020 ГУ ДПС у Волинській області було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна відповідача. З огляду на ці обставини позивач звернувся 10.02.2021 із вказаним позовом у порядку загального позовного провадження та просить підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна відповідача на підставі рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 21.12.2020.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган повинен звернутися за підтвердженням адміністративного арешту майна в межах 96 годин, протягом яких суд може підтвердити обґрунтованість такого арешту. Сплив зазначеного строку, який в силу абзацу 2 пункту 94.10 статті 94 ПК України не може бути продовжений, унеможливлює правозастосування цієї норми в силу законодавчих приписів, а не розсуду суду.

Отже, в разі коли минуло 96 годин з моменту застосування адміністративного арешту він припиняється в силу закону безвідносно до причин, з яких рішення суду про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту не було прийнято.

Враховуючи те, що на час звернення Головним управлінням ДПС у Волинській області з такою позовною заявою адміністративний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_1 , застосований рішенням від 21.12.2020, є припиненим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ГУ ДПС у Волинській області задоволенню не підлягають.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що судом не враховано той факт, що КАС України не встановленні обмеження щодо звернення з позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту в загальному порядку відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що на підставі підпунктів 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80, п. 80.8 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, з метою здійснення контролю за дотриманням порядку здійснення розрахункових та касових операцій, оформлення роботодавцем трудових відносин з працівниками (найманими особами), наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів, Головним управлінням ДПС у Волинській області було видано наказ від 11.12.2020 № 2733 «Про проведення фактичної перевірки», яким передбачено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з 15.12.2020 тривалістю 10 діб (а.с. 5).

З метою проведення перевірки, згідно вищевказаного наказу та на підставі направлень (а.с.6), службовими особами Головного управління ДПС у Волинській області було здійснено 21.12.2020 вихід за адресою на господарську одиницю торговий павільйон, де здійснює господарську діяльність суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

Прибувши в торговий павільйон, ФОП ОСОБА_1 ознайомилась із наказом від 11.12.2020 № 2733 та направленнями на перевірку, проте відмовилася допустити посадових осіб податкового органу до проведення перевірки.

В подальшому посадовими особами Головного управління ДПС у Волинській області було складено акт відмови у допуску до проведення фактичної перевірки від 21.12.2020 № 541/07-05/ (а.с. 7).

У зв`язку із зазначеним вище 21.12.2020 В.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідача (а.с. 4).

Позивач 10.02.2021 звернувся до суду з позовною заявою в порядку загального позовного провадження та просить підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна відповідача на підставі рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 21.12.2020 (а.с. 1-2).

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутись до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Право звернення до суду суб`єктом владних повноважень - податковим органом визначено ст. 94 ПК України, а саме на суд покладено обов`язок перевірити обґрунтованість рішення контролюючого органу про застосування адміністративного арешту майна платника податків. Відтак, для здійснення судового контролю за рішенням податкового органу, яке зачіпає права та інтереси платника податків, податковий орган зобов`язаний звернутись до суду.

Зверненню податкового органу до суду передує процедура застосування адміністративного арешту, встановлена статтею 94 ПК України, відповідно до якої, контролюючим органом може бути накладено арешт на майно платника податків, який полягає у обмежені або забороні платнику податків реалізацію прав розпорядження або користування його майном. Адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом (пункт 94.1).

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків (пункт 94.6).

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні (пункт 94.10)

Припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим (підпункт 94.19.1 пункту 94.19); скасуванням судом або контролюючим органом рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про арешт (підпункт 94.19.6 пункту 94.19); прийняттям судом рішення про припинення адміністративного арешту (підпункт 94.19.7 пункту 94.19).

Тобто, відповідно до пп. 94.19.1 п. 94.19 ПК України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог податкового органу, оскільки з моменту прийняття рішення про накладення адміністративного арешту майна минуло понад 96 годин, встановленого для його перевірки, тому застосований адміністративний арешт є припиненим відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 ПК України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.12.2020 у справі № 820/5045/18, від 08.08.2018 у справі № 820/3059/17 та від 14.01.2021 у справі № 815/3986/16.

З огляду на зазначене вище, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що на час звернення позивача з такою позовною заявою, адміністративний арешт майна платника податків ФОп ОСОБА_1 , застосований рішенням від 21.12.2020, є припиненим, то заявлені Головним управлінням ДПС у Волинській області позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 140/1551/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
Р. М. Шавель