Справа № 480/3511/21
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2022 року Справа №480/3511/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Такар Ю.В.,
представника позивача- Осьмакова О.А.,
представника відповідача- Шевченка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3511/21 за позовом ОСОБА_1 до 5-го прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку, одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу та доплат за бойове чергування;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2021 рік включно року виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за бойове чергування з 25.06.2018р.
Відповідно до ухвали суду від 26.04.2021р. було відкрито провадження у справі. Розгляду справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
06.05.2021р. до справи відповідачем було надано відзив в якому відповідача заперечує проти позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними.
17.05.2021р. позивачем було подано відповідь на відзив.
Відповідно до ухвали суду від 30.11.2021р. справу було призначено до розгляду з викликом сторін.
09.12.2021р. від позивача надійшла заява про у т о ч н е н н я позовних вимог, згідно якої позивач уточнила п е р і о д стягнення надбавки за бойове чергування виклавши п у н к т 4 прохальної частини позову в наступній редакції:
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за бойове чергування з 25.06.2018р. по січень 2020 року. Як зазначив представник позивача, при визначенні даного періоду позивачем було враховано, що з лютого 2020 року зазначена надбавка вже виплачувалася своєчасно і щомісячно.
29.12.2021р. від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення в яких відповідач заперечує проти того, що позивач перебувала на бойовому чергування. Крім цього, просив суд врахувати обставини щодо пункту 2 прохальної частини позовних вимог (щодо виплати грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2021 рік). Так, відповідач звертає увагу суду на те, що за час проходження служби у 2013-2021 роках відпустка Позивачці не надавалась, у зв`язку з тим, що посади, на яких перебувала військовослужбовець в період з 19.11.2013 по 05.04.2021 рік не входять до переліку військових посад, які дають право на цю відпустку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702.
17.01.2022р. від позивача надійшла заява про відмову від позовних вимог в частині зобов`язання відпоівідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно ухвали суду від 17.01.2022р. провадження у справі у даній частині позовних вимог було закрито.
В судовому засіданні представник позивача та позивач просили суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши наявні докази у справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного:
Як свідчить з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 з 03.04.1996р. по 05.04.2021 проходила службу в 5-му прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ). Наказом 143-ОС від 05.04.2021 позивачку було звільнено з військової служби.
Позивач зазначає, що за час проходження військової служби: з 2013 року і по дату звільнення їй не надавалася щорічна додаткова оплачувана відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням. Крім цього, по 2020 рік включно не нараховувалася та не виплачувалася винагорода за бойове чергування. Зважаючи на викладені обставини, позивач звернулась до суду з відповідним позовом в якому, з урахуванням заяви про відмову від позову, позивач просить зобов"язати відповідача:
- (І) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2021 рік включно виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- (ІІ) зобов`язати 5-й прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за бойове чергування з 25.06.2018 по січень 2020 року.
(І) Щодо позовної вимоги стосовно нарахування та виплати позивачці грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2021 рік, відповідач зазначив, що за час проходження служби у 2013-2021 роках відпустка позивачці не надавалась, у зв`язку з тим, що посади, на яких перебувала військовослужбовець в період з 19.11.2013 по 05.04.2021 рік не входять до переліку військових посад, які дають право на цю відпустку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702.
Дослідивши обставини у справі щодо даної частини позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даних позовних вимог, виходячи з наступного:
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі Закон України № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно з абз. 1-2 ч. 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п 1 та 11 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.
Додаток 4 до вказаної постанови містить перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку.
Позивач, будучи військовослужбовцем Держприкордонслужби, займаючи посади, визначені Постановою №702 під час проходження служби мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров'' я. Однак за період з 2013 року і по 2018 рік ця відпустка позивачу не надавалася та при звільненні їй не було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку.
Слід зазначити, що відповідач заперечуючи проти позову зазначав, що посада позивача - інспектор прикордонної служби 2 категорії - начальник групи забезпечення функціонування інформаційно-телекомунікаційної служби «Гарт» відділення управління службою відділу прикордонної служби «Хутір Михайлівський» II категорії (тип А) - є однією цілісною суміщеною посадою, яка в свою чергу не входить до Додатку 4 «Переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку» до постанови Кабінету Міністрів України № 702.
Однак суд не погоджується з даними твердженнями відповідача. Відповідно до Переліку військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (додаток №4 до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, далі - Перелік), Інспектор прикордонної служби 1, 2, 3 категорії, Молодший інспектор прикордонної служби 1, 2 категорії відносяться до Посади військовослужбовців, які проходять службу у підрозділах, що виконують завдання з охорони державного кордону органів Держприкордонслужби і які дають право на щорічну додаткову відпустку.
Відповідно до Довідки 5-го прикордонного загону (а.с.65) від 08.12.2021р. позивач з 2012 року по 05.04.2021р. займала посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії, інспектора прикордонної служби 3 категорії, інспектора прикордонної служби 2 категорії, інспектор прикордонного контролю І категорії.
Згідно інформації викладеній в зазначеній довідці, позивачу надавалась відповідна відпустка за 2012 рік (відповідну відпустку було надано позивачу у 2013 році за 2012 рік). А вже за період з 2013 по 2021 рік відповідна відпустка не надавалась. Судом було з"ясовано питання - чому у 2012 році в/ч вважала, що посада позивача відноситься до відповідного переліку посад, а вже у 2013 році посада перестала відноситись до відповідного Переліку передбаченого Постановою №702. Відповідач зазначив, що ймовірно, у 2012 році позивач зверталась з заявою про надання їй відпустки, а в 2013 році і в подальшому, вона з такою заявою вже не зверталась..
Зазначені посилання відповідача є недоречними. Посилання відповідача на те, що посади які позивач займала у період 2013 по 2021 роки не відносяться до Переліку №702 є необґрунтованими та безпідставними.
Відповідно до п. 8, 14, 17-19, 21 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовоелужбовцям- жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.
Так, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543- XII) «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ).
За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону № 1932-ХІІ визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.
Однак законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів; 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011 -XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.08.2019 у зразковій справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19).
(ІІ) В частині позовних вимог щодо винагороди за бойове чергування, слід зазначити наступне:
Аналогічна надбавка передбачалася і пунктом 3.17 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже винагорода за бойове чергування, входить до складу грошового забезпечення та у відповідності до п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента від 29.12.2009 № 1115/2009 має бути виплачена на день звільнення.
Слід зазначити, що позивач вказував на те, що до 25.06.2018р. надбавка за бойове чергування виплачувалась. В період з 25.06.2018р. по січень 2020 року не виплачувалась. В подальшому - з лютого 2020 року виплата продовжилась і вже своєчасно здійснювалась до часу звільнення позивача.
Відповідач заперечував ту обставину, що позивач ніс бойове чергування під час виконання обов`язків військової служби в період з 25.06.2018р. по січень 2020 року.
Судом було витребувано журнали несення бойової служби за відповідні періоди.
Відповідачем було надано для дослідження судом Книгу бойового чергування за 2019 рік. При цьому, відповідач запевнив суд , що відповідна Книга за 2018 рік вже знищена (однак, Актів на знищення та витяг з Інструкції, яка б підтверджувала строки зберігання відповідних книг відповідач до суду не надав).
Згідно наданої Книги бойового чергування (витяг надано до матеріалів справи) за 2019 рік свідчить, що позивач заступала черговим підрозділу охорони державного кордону. Відповідач не заперечував, що під час чергування їй видавалась зброя.
Щодо даних за 2018 рік, відповідач не зміг довести протиправність вимог позивача щодо виплати надбавки за 2018 рік.
Пояснення відповідача, які викладені у додаткових поясненнях від 29.12.2021р. не спростовують доводів позивача щодо несення нею бойового чергування у відповідний період з 25.06.2018р. по грудень 2019р.
При цьому, як свідчить з розрахунково-платіжної відомості (а.с.17) - за січень 2020 року позивачу вже було виплачено винагороду за бойове чергування. А тому позовні вимоги щодо зобов"язання відповідача нарахувати та виплатити відповідну винагороду за січень 2020 року не підлягають задоволенню.
На переконання суду, позивачем надано належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, в той час як відповідач, як суб`єкти владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування правомірності вчиненої ним бездіяльності щодо ненарахування та невиплати доплат та надбавок при звільненні позивача, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав.
Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своєї позиції, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги , за виключенням вимоги щодо нарахування та виплати надбавки за бойове чергування за січень 2020 року.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до 5-й прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я та доплат за бойове чергування.
Зобов`язати 5-й прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2021 рік включно виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв"язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, повний текст рішення підписано 31.01.2022р.

Суддя О.М. Кунець