Справа № 200/8696/20-а
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 200/8696/20-а

адміністративне провадження № К/990/2646/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив: визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати рішення Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 06 липня 2020 року №7 щодо ОСОБА_1 , стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 06 липня 2020 року №7. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 а. судові витрати в розмірі 5 840,80 грн.

14 січня 2022 року Офіс Генерального прокурора повторно подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року. Заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України переглянути і скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо пунктів 7, 9, 11, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-ІХ), пункту 11 розділу І, пунктів 15, 16 розділу IV Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року №221 (далі - Порядок №221), пунктів 9, 11, 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233 (далі - Порядок №233).

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Аналізуючи доводи касаційної скарги в цій частині, Судом установлено, що зміст касаційної скарги викладено шляхом непослідовного опису обставин справи з посиланням на норми, які на думку Офісу генерального прокурора, регулюють питання дискреційних повноважень кадрових комісій під час проведення ними процедури атестації, зокрема, на стадії співбесіди. Проте ці аргументи заявник не виклав у логічному у взаємозв`язку з обставинами цієї справи, з урахуванням її індивідуальних ознак, а лише безсистемно процитував окремі положення законодавства з питань реформування органів прокуратури, з посиланням на практику Верховного Суду про відсутність якої він зазначає.

Так, вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди виходили з того, що ОСОБА_1 успішно склав попередні етапи атестації (перший та другий етапи тестування), у зв`язку з чим був допущений до проходження наступного етапу атестації - співбесіди, під час якої він виконав практичне завдання. Надалі Четвертою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур, за результатами співбесіди прийнято рішення №7 «Про неуспішне проходження прокурором атестації». Так, на думку, комісії позивач не відповідав вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, через наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, оскільки під час виконання практичного завдання (завдання №7) позивач продемонстрував низький рівень теоретичної підготовки і в ході співбесіди продемонстрував відсутність базових знань щодо основних положень кримінального процесуального законодавства України. Разом з тим, надаючи оцінку вмотивованості оскаржуваного рішення судами установлено, що із фактичних чотирьох запитань позивач неповно відповів лише на одне, що не може свідчити про низький рівень теоретичної підготовки, оскільки більшість відповідей (три) на практичне завдання були надані правильно, а зміст протоколу та оскаржуваного рішення свідчить про те, що висновок про відсутність базових знань щодо основних положень кримінального процесуального законодавства України є загальним та не містить конкретних підстав невідповідності позивача вимогам професійної компетентності. Крім того, при проходженні позивачем 3 етапу атестації використано завдання, яке не затверджено в передбаченому порядку, що є порушенням приписів пункту 3 розділу ІV Порядку №221 і свідчить про неможливість врахування результатів письмового практичного завдання. За таких обставин, суди дійшли висновку про невідповідність оскаржуваного рішення кадрової комісії критеріям законності і обґрунтованості. Також, суди послалися на правову позицію Верховного Суду, сформовану у постанові від 27жовтня 2021 року у справі №340/3563/20.

У касаційній скарзі не наведено жодного аргументу на спростування мотивів, з яких виходили суди, задовольняючи позов, а Офіс Генерального прокурора посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо окремих положень Закону №113ІХ, Порядку №221 та Порядку №233 не виклав у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій зазначених норм, а лише формально послався на відсутність такого висновку . Аргументи скарги в цій частині зводяться лише до загальної фрази щодо необхідності такого висновку та необхідності скасування рішеньсудів першої та апеляційної інстанцій. Офіс Генерального прокурора жодним чином не аргументував яким чином висновок Верховного Суду щодо указаних ним норм буде мати вплив для вирішення цього спору по суті, за обставин установлених судами саме у цій справі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до безсистемного тлумачення норм, переоцінки доказів, посилань на висновки Верховного Суду щодо окремих норм (про відсутність яких заявник зазначив по тексту скарги) та незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо неправомірності оскаржуваного рішення. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі. Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на застосування норми права без урахування висновку щодо її застосування, викладеного у постанові Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко