Справа № 420/6181/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 січня 2022 року

м. Київ

справа №420/6181/21

адміністративне провадження № К/9901/42660/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Бевзенка В.М., Берназюка Я.О.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Верховного Суду від 06.12.2021, постановленою у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, вищевказану касаційну скаргу залишено без руху, оскільки така не містила підстав касаційного оскарження відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у системному взаємозв`язку із підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої цієї статті.

Окрім цього, скаржником не було сплачено судовий збір за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду в розмірі, встановленому законодавством, а саме - 1816,00 гривень (200% від 908,00 гривень).

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області надано десятиденний строк з дня вручення копії вищевказаної ухвали для усунення зазначених у її мотивувальній частині недоліків касаційної скарги.

29.12.2021 у автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зареєстровано заяву відповідача про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додано, зокрема, докази сплати судового збору у належному розмірі.

Окрім цього, усуваючи недоліки касаційної скарги, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, посилаючись на приписи підпунктів «а» і «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, у якості підстав для касаційного оскарження ухвалених у цій справі судових рішень зазначає те, що розгляд справи у суді касаційної інстанції має для відповідача виняткове та вирішальне значення, до того ж, касаційна скарга, на думку скаржника, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить з такого.

Спірні у цій справі правовідносини виникли у зв`язку із: визнанням протиправними дій щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52%, виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді та визначення стажу на посаді судді - 23 роки 5 місяців; зобов`язанням здійснити йому перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60%, виходячи з розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідки Одеського апеляційного суду №06-21/258/2020 від 10.03.2020 без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 18.02.2020; визнанням протиправними дій щодо прийняття рішення про невиплату йому довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 412580,92 гривень за період з 18.02.2020 по 30.09.2020 та включення невиплаченої суми довічного грошового утриманця судді у відставці до реєстру _судових рішень; зобов`язанням здійснити виплату йому довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 412580,92 гривень та перерахувати на його банківський рахунок.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає частину четверту статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказану підставу мотивує тим, судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а та від 21.08.2019 у справі № 754/3105/17, згідно з якими невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.

Скаржник наполягає, що виплата коштів на виконання судових рішень здійснюватиметься у межах затвердження бюджетних призначень для здійснення соціальних виплат, у зв`язку з чим відповідач вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату позивачу довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 412580,92 гривень та перерахувати його на зазначений ним банківський рахунок у його пенсійній справі, не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

На думку відповідача, судами не взято до уваги те, що перерахунок довічного грошового утримання здійснюється на підставі норм законодавства у редакції, чинній станом на момент звернення за таким перерахунком.

За наведеного, у касаційній скарзі висловлюється незгода з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач має право на перерахунок призначеного йому довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 відсотків розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді з виплатою недоплачених сум такого грошового утримання за період з 18.02.2020 по 30.09.2020 у сумі 412580,92 гривень.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд вже висловив свою правову позицію стосовно перерахунку грошового утримання судді у відставці.

Так, у постанові від 22.10.2021 у справі № 300/530/21 Верховний Суд дійшов наступного висновку.

«Конституційний Суд України визнав неконституційним увесь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402- VIII».

У контексті подібних (схожих) фактичних передумов до такого самого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 24.09.2021 у справі № 620/5437/20, від 29.09.2021 у справі № 160/9739/20 та від 11.10.2021 у справі № 160/10640/20, від 06.10.2021 у справі № 380/5074/20.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 25 років 01 місяць 02 дні й такі обставини встановлені постановою Київського районного суду м. Одеси від 04.01.2017 у справі № 520/15645/16-а, тобто мають преюдиційний характер і не підлягають доказуванню в силу приписів статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням таких обставин, а також беручи до уваги положення частини третьої статті 142 та пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, суди констатували, що розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача за стаж роботи 25 років 01 місяць 02 дні має складати 60% (за кожен повний рік стажу понад 20 років (5 років) позивачу повинно бути нараховано додатково по 2% (тобто 10%), а не 52%, як протиправно визначив відповідач.

Тобто, висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, викладені у оскаржуваних судових рішеннях, відповідають висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права, а саме - частини третьої статті 142 та пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII.

Що ж до тверджень скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, викладених у постановах від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а та від 21.08.2019 у справі № 754/3105/17, то колегія суддів відзначає, що згідно з наведеною у цих постановах позицією, невиконання судового рішення пенсійним органом в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.

Разом з тим, у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що жодних доказів стосовно відсутності у пенсійного органу відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів для здійснення виплати, нарахованої на виконання рішення суду, відповідачем не надано.

За таких фактичних обставин справи, встановлених її судовим розглядом у судах попередніх інстанцій, доводи відповідача про те, що у оскаржуваних судових рішеннях не враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а та від 21.08.2019 у справі № 754/3105/17, є необґрунтованими та не підтверджують наявності підстав для касаційного оскарження.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що посилання скаржника на існування обставин, визначених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до висновку Верховного Суду, то у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Надіслати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя В.М. Бевзенко

Суддя Я.О. Берназюк