Справа № 280/2588/21
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 січня 2022 року

м. Київ

справа № 280/2588/21

адміністративне провадження № К/990/2830/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шишова О.О.,

суддів - Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі № 280/2588/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Груп Інтрейд» до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Груп Інтрейд» звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2404750/41071921 від 16.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №37 від 10.09.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №37 від 10.09.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2416162/41071921 від 22.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №49 від 15.09.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №49 від 15.09.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2416164/41071921 від 22.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №81 від 22.09.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №81 від 22.09.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2416138/41071921 від 22.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №80 від 21.09.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №80 від 21.09.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2404742/41071921 від 16.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №123 від 29.09.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №123 від 29.09.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2404778/41071921 від 16.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №124 від 29.09.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №124 від 29.09.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2404775/41071921 від 16.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №130 від 30.09.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №130 від 30.09.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2404789/41071921 від 16.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №4 від 01.10.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №4 від 01.10.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2407629/41071921 від 17.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №6 від 01.10.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №6 від 01.10.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2407591/41071921 від 17.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №11 від 02.10.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №11 від 02.10.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2373126/41071921 від 03.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №80 від 23.06.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №80 від 23.06.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2373131/41071921 від 03.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №85 від 21.10.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №85 від 21.10.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2407590/41071921 від 17.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №89 від 22.10.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №89 від 22.10.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2407592/41071921 від 17.02.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №92 від 23.10.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №92 від 23.10.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №2352129/41071921 від 28.01.2021 про відмову у реєстрації податкової накладної №31 від 10.06.2020 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №31 від 10.06.2020.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2021, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно із частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини.

У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини, які виключають відмову у відкритті касаційного оскарження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, судом не встановлені, таких застережень касаційна скарга також не містить. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного вбачається, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 359 КАС України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі № 280/2588/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Груп Інтрейд» до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Шишов

Судді І.В. Дашутін

М.М. Яковенко