Справа № 640/22580/19
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 січня 2022 року

м. Київ

справа № 640/22580/19

адміністративне провадження № К/990/1239/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора, в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 1117ц про звільнення її з посади начальника відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів держави в суді Департаменту підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»; поновити її на посаді начальника відділу представництва інтересів органу прокуратури управління організації участі прокурорів в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України з 19 жовтня 2019 року та стягнути з Генеральної прокуратури України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №1117ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів держави в суді Департаменту підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу представництва інтересів органів прокуратури управління організації участі прокурорів в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України з 19 жовтня 2019 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 жовтня 2019 року до 14 липня 2021 року у розмірі: 1 009 566,46 грн, без урахування обов`язкових відрахувань.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено у позові.

04 січня 2022 року ОСОБА_1 повторно подала до Верховного Суду касаційну скаргу постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, просить переглянути і скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Предметом спору у цій справі є правомірність звільнення прокурора з органів прокуратури через неподання ним заяви про переведення, в якій висловлено згоду на проходження у зв`язку з цим атестації.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

В обґрунтування касаційної скарги заявник, зокрема, указав на застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування правової позиції, висловленій у постановах Верховного Суду у справах №№819/691/17; 815/1554/17, 400/262/19, 808/892/17, 813/1220/16.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Проаналізувавши доводи заявника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки у справах №№819/691/17, 813/1220/16 та 400/262/19 предметом спору було звільнення державних службовців з посад у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а у справах №№ 815/1554/17, 808/892/17 вирішувався спір щодо правомірності звільнення працівника з органів прокуратури безпосередньо у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, без проведення атестації відповідно до Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ).

Іншою підставою оскарження судових рішень, заявник указав про відсутність правової позиції Верховного Суду стосовно законності звільнення з органів прокуратури працівника, який через допущені Генеральним прокурором порушення діючих норм Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) до набрання чинності Законом №113-ІХ, був позбавлений повноважень прокурора і не був призначений на жодну з вакантних посад в Генеральну прокуратуру України, а також позбавлений права на проходження атестації; стосовно законності звільнення з органів прокуратури працівника, якому передувала взята на себе суб`єктом владних повноважень «дискреція» у виборі процедур звільнення, передбачених Законом України «Про прокуратуру» і Законом № 113-ІХ (шляхом очікування скасування гарантій) та стосовно законності звільнення з органів прокуратури працівника, коли реорганізація підрозділу (ліквідація посади) відбулася до набрання чинності Законом №113-ІХ відповідно до наказу Генерального прокурора, тобто, на думку заявника, не було ризниці у фактологічних і нормативних підставах, передбачених пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України (який заявник зазначила як чергову підставу касаційного оскарження) вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Перевіряючи такі доводи заявника, Судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично просить надати роз`яснення, а не висновок щодо застосування норм КЗпП України та Закону України «Про прокуратуру», які заявник не конкретизувала, а лише обмежилася фразами щодо відсутності ліквідації, неможливості проходження прокурорами служби «поза штатом» та відсутності, на її думку, у неї повноважень прокурора через те, що її посаду скорочено через ліквідацію Департаменту у складі Генеральної прокуратури України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства, з посиланням на перебування на розгляді у судах подібних справ, необхідності ефективності і стабільності правового регулювання та сталості судової практики. Заявник зазначає про неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції і фактично не погоджується з оцінкою суду доказів у справі, що свідчить про їхню переоцінку і виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності постанови Верховного Суду у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Тому, лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду та невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко