Справа № 480/6061/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 р. Справа № 480/6061/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.09.2021, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/6061/21

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради

про стягнення грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (далі- відповідач), в якій просив стягнути з Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, недоплачену суму разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7345,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачу гарантовано право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року, який набрав чинності 01 січня 2015 року, доповнено розділ VI Бюджетного кодексу України пунктом 26, яким Уряду було делеговано повноваження самостійно визначати розмір виплат до 5 травня учасникам бойових дій. Так, у 2021 році позивач отримав щорічну грошову допомогу до 5 травня 2021 року у розмірі 1491,00 грн., що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325. Водночас, вважає, що у 2021 році Кабінетом Міністрів України визначалися такі виплати у зменшеному розмірі, ніж це передбачено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі №3-р/2020 вказана норма закону, яка делегувала відповідні повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір виплати до 05 травня, визнана неконституційною. Таким чином, розмір виплати учасникам бойових дій до 05 травня визначається статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка діє в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-ХІV, яким передбачено розмір допомоги до 05 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Разом з тим, грошову допомогу до 5 травня в 2021 році відповідач протиправно сплатив в сумі 1491,00 грн. та на звернення позивача відмовив у нарахуванні та виплаті недоплаченої суми допомоги.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його змінити та стягнути з Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, недоплачену суму разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7345, 00 грн. і витрати на правову допомогу у сумі 1000, 00 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що визначений судом першої інстанції спосіб захисту права позивача на отримання грошової допомоги до 5 травня не узгоджується з вимогами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та є неефективним.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач, відповідно до посвідчення від 27.11.2014 серія НОМЕР_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 3).

Позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій у розмірі 1491,00 грн., що не заперечується відповідачем у листі від 24.06.2021 (а.с.6) та вбачається з копії довідки від 02.06.2021 (а.с.5).

Не погодившись з розміром такої допомоги, позивач звернувся із заявою до відповідача про здійснення перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у відповідь на яку відповідач листом від 24.06.2021 № 12.01-30/2460/09 повідомив позивача про те, що питання виплати разової грошової допомоги до 5 травня врегульовано постановою Кабінету Міністрів України №325 від 08.04.2021, розміри виплати у якій для учасників бойових дій встановлено у розмірі 1491,00 грн. Така допомога у вказаному розмірі позивачу була виплачена (а.с.6).

Не погодившись з протиправною бездіяльністю Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон №3551-XII).

01.01.1999 набрав чинності Закон України від 25.12.1998 №367-ХІV "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон №367-ХІV), яким статтю 12 доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком".

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 № 367- XIV, далі - Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, до даної норми були внесені зміни Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 №107-VІ, відповідно до якої частину п`яту викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 року №325 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - Постанова КМУ №325), відповідно до якої виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, передбачено у розмірі 1491 гривня.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, керуючись цією нормою, у квітні 2021 року відповідачем було виплачено позивачу грошову допомогу до 5 травня в розмірі 1491 гривень.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-Р/2020 (справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з текстом вказаного рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 (п.п.2.1,2.2) в Основному Законі України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3).

Відповідно до Конституції України, Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами України (пункт 1 частини другої статті 92). Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік і Бюджетний кодекс України (далі - Кодекс).

Конституційний Суд України звернув увагу, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України.

Отже, виходячи з того, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Частинами першою, другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічне положення закріплено статтею 91 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України".

Таким чином, беручи до уваги викладене, з 27 лютого 2020 року (дати прийняття рішення Конституційного Суду України №3-р/2020) позивач набув право на соціальне забезпечення відповідно до статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року №367-ХІV, яким передбачено розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 № 367-ХІV, яким передбачено розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Водночас, Кабінет Міністрів України у Постанові №325 установив, що у 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-XII, учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 1491 гривень, тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено статтею 12 цього Закону.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, на час виплати позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV і Постанова КМУ №325.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Виходячи з визначених у ч. 4 ст. 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році слід застосовувати не Постанову №325, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в рішенні від 29.09.2019 по зразковій справі № 440/2722/20, яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 залишено без змін.

При цьому, вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 9 липня 2003 року мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким законом є Закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" №1082-IX від 15.12.2020 установлено з 1 січня 2021 року для осіб, які втратили працездатність, прожитковий мінімум у розмірі 1769 гривень.

Згідно з частиною четвертою статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 9 липня 2003 року мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 9 липня 2003 року є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 1 ст. 17-1 Закону №3551-XII, щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Судом встановлено, що Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради в межах власних завдань та функцій забезпечує організацію здійснення власних та делегованих повноважень органів виконавчої влади, визначених пунктом "а" частини першої статті 34 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні" та положенням про Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, затверджено рішенням Сумської міської ради від 21 жовтня 2020 року № 7568-МР.

Відповідно до п. 1, пп. 3.1 та 3.2 п. 3 Положення про Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, затверджено рішенням Сумської міської ради від 21 жовтня 2020 року № 7568-МР, Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради є виконавчим органом Сумської міської ради і підпорядковується виконавчому комітету Сумської міської ради, Сумському міському голові та департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації. До головних завдань Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради належать, зокрема: забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту та обслуговування населення, надання соціальної допомоги громадянам, які потребують підтримки з боку держави; підготовка документів на виплату всіх видів соціальної допомоги, інших грошових виплат передбачених законодавством України та/або відповідними рішеннями Сумської міської ради;

Згідно з пп. 3.2.7. вказаного Положення Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради здійснює нагляд за додержанням вимог законодавства під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій органом Пенсійного фонду України в Сумській області стосовно осіб, які проживають в територіальних межах Сумської міської територіальної громади.

Тобто, серед переліку визначених для департаменту завдань відсутній обов`язок оцінювати законність дій та прийнятих рішень інших органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Відтак, колегія суддів зауважує, що департамент має право на можливість перерахувати щорічну разову грошову допомогу лише в тих розмірах, які доведені йому розпорядником коштів вищого рівня. Право прийняття рішення щодо визначення розміру допомоги, який слід перерахувати та які для цього підстави визначає лише головний розпорядник коштів в особі Міністерства соціальної політики України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог;

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року, в розмірі 7345,00 грн, є передчасною, оскільки здійснення перерахунку та обчислення сум грошової допомоги відноситься до виключних (дискреційних) повноважень відповідача, такий розрахунок відповідачем ще не проводився, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе повноваження Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради при здійсненні обрахунку належних позивачу сум грошової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ст. 245 КАС України визначено повноваження суду при вирішенні справи, відповідно до п. 4 ч. 2 яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З урахуванням вказаного вище, суд першої інстанції на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою належного захисту та відновлення порушених прав позивача в спірних правовідносинах вийшов за межі заявлених позивачем позовних вимог, визнав протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язав Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Так, задовольняючи частково вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є обгрунтованими в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 500,00 грн.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Тобто, незважаючи на те, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Судом встановлено, що правова допомога в даній справі надавалась адвокатом Цюпка О.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 11.06.2021 б/н (а.с. 10).

На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, позивачем до суду надано: договір про надання правової допомоги від 11.06.2021 , квитанцію №31 від 05.07.2021, опис робіт, виконаних адвокатом за договором про надання правової допомоги від 11.06.2021 ( а.с. 10-12).

Згідно з п. 1.1 договору про надання правової допомоги від 11.06.2021, адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, пов`язану із захистом його інтересів, як учасника бойових дій, щодо отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, визначеному ч. 5 ст.12 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

За послуги, передбачені п.1.1 цього Договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар, розмір якого є фіксованим та визначається наступник чином: за складання позовної заяви, та складання, за необхідності, інших процесуальних документів, а також, за необхідності, представництво інтересів Клієнта у суді першої інстанції, - 1000,00 грн., який сплачується шляхом авансування протягом 3-х днів з дня укладення цього Договору ( п.3.1 договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до набрання законної сили рішенням у справі ( п.4.1 договору).

Позивач просив суд відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., проте судом першої інстанції стягнуто на користь позивача 500,00 грн. з врахуванням принципу співмірності та того, що дана справа є незначної складності, при складанні позовної заяви адвокатом ознаки авторської новизни у її тексті відсутні, розглянута судом у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Як убачається із матеріалів справи, відповідачем до Сумського окружного адміністративного суду 30.07.2021 р. подано відзив, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі ( а.с.19-20).

Крім того, в апеляційній скарзі на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 позивач просив стягнути на його користь судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 500,00 грн.

При вирішенні цього питання колегією суддів ураховується, що копію апеляційної скарги надіслано судом апеляційної інстанції відповідачу до його електронного кабінету 17.11.2021 , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач також був завчасно повідомлений у визначений процесуальним законом спосіб, про що у матеріалах справи є відповідне документальне підтвердження.

Однак жодних заперечень чи клопотань щодо незгоди із заявленим до відшкодування розміром чи зменшення витрат на правничу допомогу відповідач а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції не надіслав.

З урахуванням наведеної вище позиції, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для зменшення витрат на правничу допомогу у суду першої інстанції не було.

Підсумовуючи викладене, рішення суду першої інстанції, з урахуванням приписів ст. 315, 317 КАС України, підлягає скасуванню в частині cтягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн., з прийняттям в цій частині постанови про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що витрати на правову допомогу документально підтверджені та доведені, пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимоги позивача щодо стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 500,00 грн.

В іншій частині постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування судом не встановлені.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 по справі № 480/6061/21 - скасувати в частині cтягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 по справі №480/6061/21 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц