Справа № 440/12401/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Г.В. Костенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 р. Справа № 440/12401/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2021, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/12401/21

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) третя особа Головне управління ДФС у Полтавській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2021 року, позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа: Полтавський ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) про:

- скасування постанови головного державного виконавця Полтавського головного територіального управління юстиції у Полтавській області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Опанасенко Ю.В., винесену в рамках виконавчого провадження від 16.10.2018 №57437224 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у частині накладення арешту на грошові кошти, а саме заробітну плату, що міститься на картковому рахунку, який відкритий у АТ КБ "ПриватБанк";

- зобов`язання державного виконавця Полтавського головного територіального управління юстиції у Полтавській області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Опанасенко Ю.В. скасувати арешт на грошові кошти, а саме заробітну плату ОСОБА_1 , що міститься на картковому рахунку, який відкритий у АТ КБ "ПриватБанк".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушення норм процесуального права, просив скасувати судове рішення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначив, що про існування оскаржуваної постанови позивачу стало відомо на початку березня 2021 року. З метою врегулювання питання в досудовому порядку ОСОБА_1 05.03.2021 звернувся до начальника Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) із заявою про скасування арешту коштів на картковому рахунку, на який він отримує заробітну плату. На зазначену заяву отримано відповідь від 16.03.2021 вих.№6662 про відмову у задоволені заяви. 14.09.2021 представник позивача звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" із адвокатським запитом про надання документального підтвердження, що картковий рахунок ОСОБА_1 має спеціальний режим використання. 17.09.2021 отримано відмову на адвокатський запит. 24.09.2021 представник позивача звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області зі скаргою на дії державного виконавця, зокрема, просив скасувати постанову від 16.10.2018 №57437224 про арешт коштів боржника. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 29.09.2021 відмовлено у відкриті провадження та роз`яснено про право звернення до суду в порядку адміністративного судочинства. 06.10.2021 позов було подано до Полтавського окружного адміністративного суду. На підставі викладеного, після спроби досудового врегулювання спору, позивач без зайвих зволікань, в розумний строк звернувся до суду з позовом.

На підставі ч. 2 ст. 312 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа: Полтавський ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) про скасування постанови залишено без руху.

Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення йому копії ухвали від 11 жовтня 2021 року, шляхом надання до суду: позовної заяви (та її копій для сторін) з відкоригованими позовними вимогами із зазначенням належного складу учасників справи; документа про сплату судового збору в розмірі 908,00 грн. або документів на підтвердження підстави звільнення заявника від сплати судового збору відповідно до закону; копію оскаржуваної постанови або, у разі відсутності у позивача, клопотання про її витребування; у разі порушення строку звернення до суду, визначеного ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, - заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом з доказами поважності причин пропуску строку або доказів на підтвердження факту дотримання такого строку.

23 жовтня 2021 року представником позивача, на виконання вимог ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року, надано до суду: три екземпляри уточненої позовної заяви із зазначеним належного складу учасників справи, квитанцію про сплату судового збору в розмірі 908,00 грн, копію оскаржуваної постанови та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду, представник позивача зазначає, що на початку березня 2021 року ОСОБА_1 стало відомо про існування оскаржуваної постанови. З метою врегулювання питання в досудовому порядку ОСОБА_1 05.03.2021 звернувся до начальника Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) із заявою про скасування арешту коштів на картковому рахунку, на який він отримує заробітну плату. На зазначену заяву отримано відповідь від 16.03.2021 вих.№6662 про відмову у задоволені заяви. 14.09.2021 представник позивача звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" із адвокатським запитом про надання документального підтвердження, що картковий рахунок ОСОБА_1 має спеціальний режим використання. 17.09.2021 отримано відмову на адвокатський запит. 24.09.2021 представник позивача звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області зі скаргою на дії державного виконавця, зокрема, просив скасувати постанову від 16.10.2018 №57437224 про арешт коштів боржника. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 29.09.2021 відмовлено у відкриті провадження та роз`яснено про право звернення до суду в порядку адміністративного судочинства. 06.10.2021 позов було подано до Полтавського окружного адміністративного суду.

Наведені обставини, на думку представника позивача, дають можливість суду визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.10.2019 року у справі №640/20468/18 зазначив, що процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Конституційний Суд України рішенням від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011за результатами оцінки конституційності норми частини четвертої статті 99 КАС України, у чинній на той час редакції, підтвердив її конституційність як такої, що забезпечує оперативність розгляду судової справи і жодною мірою не обмежує суб`єктів щодо права на судовий захист; нею скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено (абзаци шостий, чотирнадцятий пункту 6.1).

Положенням статті 129 Конституції України та ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року Надточій проти України принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Необхідною умовою для реалізації права на звернення до адміністративного суду є пред`явлення адміністративного позову шляхом подання позовної заяви із дотриманням вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, насамперед його статтями 122, 160-161, 287.

Отже, суд вважає, що чинне законодавство, встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Судовим розглядом встановлено, що позивач оскаржує постанову головного державного виконавця Полтавського головного територіального управління юстиції у Полтавській області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Опанасенко Ю.В. від 16.10.2018 №57437224 про арешт коштів боржника.

Представник позивача зазначає, що про існування спірної постанови ОСОБА_1 стало відомо на початку березня 2021 року.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

З аналізу наведеної норми, судом встановлено, що порядок досудового врегулювання спору застосовується не до всіх категорій спорів, а лише до тих, які передбачені законодавством.

Статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

При цьому, ані стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження", ані стаття 287 КАС України не містить окремих строків звернення до суду у випадку вибору позивачем оскарження постанови державного виконавця шляхом звернення до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що законодавством не передбачено можливості досудового порядку вирішення спору щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавцем боржником.

Частиною 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено єдиний строк для учасників виконавчого провадження для оскарження постанов державного виконавця протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, реалізувати право на оскарження постанови державного виконавця позивач має право одночасно зі зверненням як до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, так і до суду, не очікуючи отримання відповіді начальника відділу органу Державної виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було обрано порядок оскарження постанови від 16.10.2018 у виконавчому провадженні №57437224 про арешт коштів боржника, шляхом звернення до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

При цьому, оскарження постанови від 16.10.2018 у виконавчому провадженні №57437224 про арешт коштів боржника, шляхом звернення до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, не позбавляло ОСОБА_1 можливості звернутися до суду з адміністративним позовом.

Також слід відмітити, що направлення відповідного звернення 05.03.2021 позивачем не є досудовим врегулюванням спору в розумінні КАС України.

Отже, поважних причин не звернення у десятиденний строк до суду з позовом про оскарження постанови від 16.10.2018 у виконавчому провадженні №57437224 про арешт коштів боржника, з моменту звернення до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець 05.03.2021, позивачем суду не надано.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що скарга на дії державного виконавця у виконавчому провадженні №57437224, 24.09.2021 була подана до Полтавського районного суду Полтавської області, та за результатом розгляду якої прийнята ухвала від 29.09.2021 про відмову у відкритті провадження, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного провадження, колегія суддів зазначає, що звернення до Полтавського районного суду Полтавської області зі скаргою відбулось 24.09.2021, тобто, з пропуском десятиденного строку.

З огляду на викладене, оскільки предметом даного позову є постанова державного виконавця, а саме, постанова від 16.10.2018 у виконавчому провадженні №57437224 про арешт коштів боржника, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено десятиденний строк для звернення до суду з позовною заявою про оскарження зазначеної постанови.

Жодних інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом, позивачем не надано, немає таких доказів і в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку для звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частини 2 статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо невиконання позивачем вимог ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 про залишення позовної заяви без руху.

Отже, враховуючи викладені обставини колегія суддів доходить висновку про обґрунтоване повернення судом першої інстанції позовної заяви у зв`язку із не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у відповідності до ст. 169 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 312, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі № 440/12401/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий