Справа № 638/14689/21
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 р.Справа № 638/14689/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Штих Тетяна Василівна, пр. Перемоги, 52в, м. Харків, Харківська, 61202, повний текст складено 10.11.21 року по справі № 638/14689/21

за позовом Громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року позовну заяву Громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення залишено без розгляду.

Представник позивача, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник позивача зазначає, що позивач не був забезпечений перекладачем з рідної мови або мови, якою він вільно володіє, а відтак він не мав змоги розуміти зміст дій та рішень, що приймалися відносно нього службовими особами та не міг отримати належне роз`яснення його прав.

Вказані обставини були є об`єктивно непереборними та не - залежали від волевиявлення позивача, що свідчить про поважність причин пропуск строку на подання позову до суду з метою оскарження рішення відповідача від 30.03.2018р.

Представник позивача наголошує, що позивача про рішення про примусове повернення ніхто в належний спосіб не повідомляв та вочевидь не здійснював подальшого контролю за фактичним виконанням цього рішення оскільки протягом 3 з половиною років після його прийняття, і до спроби позивача звернутись за захистом Україні, він не мав жодних контактів з представниками ГУ ДМС України в Харківській області, хоча весь час мешкав за однією адресою, яка зазначена у постановах про притягнення його до адміністративної відповідальності від 07.08.2021р. ПН МХК 001838 та від 01.03.2018р. ПН МХК 120551.

На думку представника позивача, вищевказане свідчить, про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норми матеріального та процесуального права.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу представника позивача, в якому зазначає, що 30.03.2018 року Головним управління ДМС України в Харківській області, в межах своїх повноважень, на виконання вимог вищезазначених норм законодавства, було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Сирії ОСОБА_1 .

Представник відповідача наголошує, що на третій сторінці рішення зазначається, що ОСОБА_1 копію рішення отримав. Зазначене підтверджуються особистим підписом ОСОБА_1 .

Разом з тим, позивач із даним позовом звернувся до суду у вересні 2021 року, при цьому, позивач не наводить обґрунтованих підстав, які незалежно від його волі заважали б йому використати право на судовий захист своїх прав та інтересів у строк, передбачений чинним законодавством, тобто у шестимісячний строк, починаючи з 30.03.2018 року.

На думку відповідача, ухвала Дзержинського районного суду міста Харкова 10.11.2021 року є обґрунтовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без розгляду позову з наступних підстав.

Правовий статус іноземців, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України від 04 лютого 1994 року № 3929-XII «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач оскаржує рішення Головного управління ДМС у Харківській області від 30.03.2018 року про примусове повернення з України, посилається на те, що про оскаржуване рішення він дізнався лише 08.09.2021 року.

Позивач в порушення вимог чинного законодавства, своєчасно не залишив територію України. При цьому не звертався до органів міграційної служби з питань надання дозволу на імміграцію чи продовження строку перебування на території України.

У зв`язку з вищевказаним, 30.03.2018 року відносно позивача було прийнято рішення про примусове повернення з України.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що із вказаним рішенням позивач ознайомився особисто під власний підпис 30.03.2018 року, отже був повідомлений про необхідність залишити територію України не пізніше 03.04.2018 року, а також ознайомлений з наслідками у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений термін. Отже, позивач був обізнаний про наявність даного рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України (далі - ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначено Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року (далі - Інструкція).

Пунктом 2.5. Інструкції визначено, що рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6).

Отже, положеннями п. 2.5 Інструкції встановлено, що рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача, проте у розписці від 26.12.2019 року відсутня інформація про наявність останнього (а.с.81).

Аналізуючи норми пункту 2.5. Інструкції , вважає за необхідне наголосити на тому, що даними приписами Інструкції застережена не альтернативна можливість присутності перекладача при оголошенні іноземцю рішення про його примусове повернення, а його обов`язкова наявність при вказаній процедурній дії.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення про примусове повернення за межі України Громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , яке є предметом оскарження в даній справі, не доведено до відома позивача в порядку та у спосіб, встановлених законом, та таким чином, щоб його зміст і порядок оскарження були зрозумілими для особи, що підлягає примусовому поверненню.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.08.2020 року по справі № 127/26552/16-а.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача стосовно того, що початок перебігу строку звернення позивача до суду із вказаним позовом повинен обраховуватися з 30.03.2018 року, з огляду на допущені відповідачем вищенаведені порушення процедури оголошення рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про залишення без розгляду позовної заяви, адже позивачем строк пропущено з поважних причин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного вчинення позивачем певних процесуальних дій під час звернення до суду з даним позовом.

Отже, враховуючи вищезазначені правові положення та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для залишення без розгляду позовної заяви позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що право на доступ до правосуддя випливає із принципу міжнародного права, який забороняє відмову у правосудді, та є одним з найважливіших елементів права на судовий захист.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу суду.

З урахуванням вищезазначених правових норм та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

У зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання..

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 по справі № 638/14689/21 скасувати.

Адміністративну справу № 638/14689/21 за позовом Громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 20.01.2022 року