Справа № 520/6332/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 р. Справа № 520/6332/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Григорова А.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., м. Харків, повний текст складено 16.06.21 по справі № 520/6332/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 09.06.2016 по 09.06.2020 включно; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування індексації грошового забезпечення за період з 09.06.2016 по 09.06.2020 включно з урахуванням базового місяця січень 2008 року та виплатити індексацію грошового забезпечення на користь позивача за період з 09.06.2016 по 09.06.2020 включно.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 09.06.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 09.06.2016 по 28.02.2018. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 року та прийняти постанову, якою задовольнити позов шляхом: визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 09.06.2016 по 09.06.2020; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 09.06.2016 по 09.06.2020 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця); зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 09.06.2020 з урахуванням абзацу 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, з урахуванням раніше виплачених сум. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що січень 2008 року є місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому відповідно до Порядку №1078 січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 09.06.2016 по 09.06.2020. Вказує, що визначення базового місяця для обчислення індексації у спірних правовідносинах не є передчасною вимогою, оскільки права позивача в цій частині є порушеними. Щодо періоду з 01.03.2018 по 09.06.2020 стверджує, що розрахунок індексації грошового забезпечення за вказаний період повинен проводитись з урахуванням абзацу 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.

Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи неприбуття учасників справи в судове засідання, призначене на 19.01.2022 року, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а також подання скаржником апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі положень ст.311 КАС України, колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи по справі продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка знаходиться на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , на посадах помічника начальника госпіталю з правової робота та заступника начальника госпіталю по роботі з особовим складом.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.06.2020 позивач виключений зі списків особового складу частини.

Позивач вважає, що у період з 09.06.2016 по 09.06.2020, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення проводилася з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» та численних роз`яснень Міністерства соціальної політики України, зокрема: з 09.06.2016 по 28.02.2018 індексація грошового забезпечення взагалі не виплачувалася; з 01.03.2018 по 09.06.2020 в порушення абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення, виплата індексації проводилася у зменшеному розмірі».

Листом від 29.03.2021 позивача повідомлено, що відповідно до ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Відповідно до ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Вищезазначене підтверджується роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16.04.2015 року №10685/14-15/10 тощо. Вищезазначений Порядок №1078 не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. У п. 5 Порядку №1078 зазначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Таким чином, основною підставою та умовою проведення індексації грошового забезпечення є його збільшення, що не відбувалося протягом 2016-2018 років.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 09.06.2016 по 28.02.2018, є протиправною. Відмовляючи в задоволенні вимог позову про зобов`язання відповідача провести нарахування індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року, суд першої інстанції зазначив, що станом на 01.01.2008 позивач на військовій службі не перебував, грошове забезпечення військовослужбовця не отримував, а отже посадовий оклад позивача у січні 2008 року не підвищувався. Оскільки за період з 01.03.2018 по 09.06.2020 включно позивачу було індексовано грошове забезпечення, проте без урахування базового місяця січень 2008 року, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

У зв`язку з цим, враховуючи встановлені наведеною вище нормою межі апеляційного перегляду справи, оскаржуване судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1-4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі по тексту - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІ (далі по тексту - Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі ст.ст. 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 (далі по тексту - Порядок № 1078).

Згідно з п.1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (у 2014 році - 101 відсотка, у 2015 році - 101 відсотка, у 2016 році - 103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка, у 2018 році -103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з п.5 Порядку № 1078 (в редакції з 15.12.2015), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

З системного аналізу вказаних вище норм права в поєднанні з граматично-логічним тлумаченням норм Порядку № 1078 можна дійти висновку, що місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

При цьому, у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що згідно пункту 10-2 Порядку № 1078 (в редакції яка діє з 15.12.2015 та застосовується до спірних правовідносин, оскільки позивача зараховано до списків особового складу після цієї дати) для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, що настає за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Враховуючи викладене, для новоприйнятих працівників та працівників, яких прийнято на роботу у порядку переведення з іншої посади, обчислення індексу для проведення індексації має здійснюватися з місяця, що настає за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу) за відповідною посадою згідно з рішенням Уряду.

Отже, для новопризначених після 01.12.2015 військовослужбовців місяць, в якому відбулося підвищення посадових окладів (у випадку якщо всі інші розміри підвищення грошового доходу не перевищували суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу) слід вважати базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

З огляду на матеріали справи, позивач приступив до виконання обов`язків несення військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 09.06.2016, а тому правила індексації грошового забезпечення мають встановлюватись за нормами пункту 10-2 Порядку № 1078 в редакції, яка діє з 01.12.2015.

В той же час суд першої інстанції, проаналізувавши норми Порядку № 1078 в редакції, яка діяла до 01.12.2015 та після цієї дати, зробив неправильне тлумачення цих норм, дійшовши помилкового висновку, що на правовідносини за участю позивача мають поширюватися приписи Порядку № 1078 в редакції, яка діяла до 01.12.2015.

Колегія суддів ще раз наголошує на тому, що за нормами Порядку № 1078 в редакції, яка діяла до 01.12.2015, для індексації зарплати новопризначених працівників (тобто які були прийняті на роботу до 01.12.2015) обчислення індексу споживчих цін розпочиналося з місяця прийняття працівника на роботу. Отже, умовно базовим місяцем можна було вважати місяць, що передує місяцю прийняття на роботу, та для таких працівників базові місяці визначалися у прямій залежності від того, коли вони влаштувалися на роботу. Тобто, у працівників, прийнятих на одні й ті самі посади і з однаковими посадовими окладами, але в різні місяці, коефіцієнти та суми індексації були різними.

З внесенням змін до Порядку № 1078 з 01.12.2015 правила для індексації зарплати для новопризначених працівників після 01.12.2015 змінилися та згідно п. 10-2 цього Порядку для індексації зарплати новоприйнятих працівників орієнтиром став місяць останнього підвищення окладу за займаною посадою незалежно від дати прийняття на роботу.

Враховуючи викладене вище, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду посадового окладу за посадою, яку займає працівник на момент проведення індексації.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає саме норми Порядку № 1078, що діють в редакції з 01.12.2015, адже позивача зараховано до списків військової частини після набрання чинності нових правил індексації та останній не порушує питання нарахування та виплати індексації за період до 01.12.2015.

Разом з тим, вирішуючи питання про застосування для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у постанові від 21.11.2018 року у справі №504/4148/16-а.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 КАС України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Судом встановлено, що відповідачем індексація за період з 09.06.2016 року по 28.02.2018 року позивачу не була нарахована та виплачена, що підтверджується довідкою від 29.03.2021 року №49 про грошове забезпечення позивача (а.с.16), отже питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації за вказаний період, є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Колегія суддів зауважує, що саме в процесі виконання рішення суду відповідачем буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у постанові від 02.04.2020 року по справі №240/12037/19.

Тобто, у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Закону №1282-XII та Порядку № 1078, покладається на відповідача, а тому правові підстави для зобов`язання останнього здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 09.06.2016 по 28.02.2018, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, на даний час відсутні.

Колегія суддів зазначає, що передчасне задоволення даних вимог фактично суперечить основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Також, у разі незгоди позивача з подальшими діями відповідача, останній не позбавлений права звернутися з захистом порушених прав з відповідним позовом до суду.

Відповідно доводи апеляційної скарги про те, що базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення є січень 2008 року, в якому Постановою Кабінету Міністрів України №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців є необґрунтованими з огляду на їх передчасність.

При цьому, посилання скаржника на те, що в листі директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України до Міністра оборони України від 31.01.2018 року №1725/з зазначено, що базовим місяцем для проведення індексації грошового забезпечення є січень 2008 року, жодним чином не спростовують наведені вище висновки про те, що повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування покладається саме на відповідача і на даний час передчасним є вважати порушеними права позивача в питанні того який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації.

Таким чином, колегія суддів погоджується з загальним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з 09.06.2016 по 28.02.2018, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

Щодо частини позовних вимог відносно зобов`язання відповідача провести нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 09.06.2020 включно з урахуванням базового місяця січень 2008 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Разом з тим, відповідно до інформації Держстату України, розміщеному на їх офіційному веб сайті, про індекс споживчих цін, індекс споживчих цін з березня по жовтень 2018 року не перевищував 103%, а у листопаді 2018 року склав 103,7%.

При цьому, з довідки від 29.03.2021 року №49 про грошове забезпечення позивача встановлено, що за період з листопада 2018 року по червень 2020 року індексація грошового забезпечення позивача виплачувалась (а.с 16).

Колегія суддів зауважує, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції від 24.02.2018, яка набрала чинності з 01.03.2018 (далі по тексту - Постанова № 704), було змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.

Відповідно до п.4 Постанови № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Постановою №704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу, зокрема значно підвищено посадові оклади.

Отже, за період з березня 2018 року по 09.06.2020 року (день звільнення позивача зі служби) для нарахування індексації грошового забезпечення базовим місцем слід вважати березень 2018 року з урахуванням правил визначення фіксованої суми індексації (різниці між попередньою сумою індексації і розміром підвищення доходу) згідно абзацу 4 пункту 5 Постанови № 1078.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги позивача про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 09.06.2020 включно з урахуванням базового місяця січень 2008 року, спростовуються матеріалами справи та нормативно-правовим обґрунтуванням.

За цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Щодо вимог апеляційної скарги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 09.06.2020 з урахуванням абзацу 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, з урахуванням раніше виплачених сум, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Вказані вимоги позивачем в позові не заявлялись та не вирішувались в суді першої інстанції, тобто в силу до ч. 5 ст. 308 КАС України не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи.

Стосовно посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 16.01.2018 у справі №243/5366/16-ц, від 03.04.2019 у справі №638/6967/17, від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, від 07.08.2019 у справі №825/694/17, від 14.08.2018 у справі №815/1048/16, від 12.12.2018 у справі №825/874/17, то колегія суддів зауважує, що посилання на вказані рішення суду касаційної інстанції не впливають на вирішення даної справи з урахуванням викладених вище висновків суду.

З підстав, передбачених ч.5 ст. 242 КАС України, не є обов`язковими для врахування судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі №380/5773/20, від 17.11.2020 у справі №380/4551/20, від 20.11.2020 у справі №380/7608/20, від 20.11.2020 у справі №380/7601/20, Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №380/7601/20, П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2019 у справі №400/339/19, від 08.09.2020 у справі №420/1595/20, від 26.09.2019 у справі №420/1783/19, Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №580/4434/20, на які посилається скаржник.

Щодо посилання скаржника на певні правові Європейського суду з прав людини, то колегія суддів їх враховує та зауважує, що висновки суду апеляційної інстанції, викладені в цьому рішенні (постанові), не суперечать їм.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, і позивач не був службовою особою, який у значенні вказаного вище Закону займав відповідальне або особливо відповідальне становище, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи ч.5 ст.328 КАС України дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 по справі № 520/6332/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Г.Є. Бершов А.М. Григоров