Справа № 480/6290/21
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2022 року Справа № 480/6290/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6290/21
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, Головного управління Державної податкової служби у Сумській області
про визнання протиправною і скасування вимоги, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до наказу начальника управління Міністерства юстиції від 24.03.2008 за № 109-ОД позивачем припинено нотаріальну діяльність з 25.04.2008 року у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності.
Як непрацюючий пенсіонер відповідно до ч. 4 ст. ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI, позивач звільняється від сплати ЄСВ.
На неодноразове звернення до відповідачів з вимогою відмінити незаконне рішення, позивачу було відмовлено з посиланням на додержання ними процедури накладення стягнення.
Позивач вважає такі дії протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 04.08.2021 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення з ОСОБА_1 боргу на підставі вимоги № Ф-3017-54-У від 14.11.2018, виданої Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області до набрання законної сили рішення суду у даній справі.
Ухвалою суду від 04.08.2021 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із даним позовом; у клопотанні ОСОБА_1 про залучення до участі у справі у якості третьої особи Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відмовлено; відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно бази даних ГУ ДПС у Сумській області АІС Податковий блок ОСОБА_2 перебував на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - самозайнята особа з 10.09.1995 р. по 14.03.2018 р. У цей період платник перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.
Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч. 1 ст.7 Закону № 2464).
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Законом України від 21.12.2016 № 1801-VIII Про Державний бюджет України на 2017 рік, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн., з 1 січня 2018 року- 3723 грн., а з 1 січня 2019 р. - 4173 грн., з 1 січня 2020 р. - 4723 грн., з 1 січня 2021 р. - 6000 грн.
Частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464 для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка ЄВ, що дорівнює 22 % бази нарахування.
Право на звільнення від сплати ЄВ за себе мали у 2017 - 2021 роках ФОП, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками ЄВ виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.4 ст. 4 Закону № 2464). Інших підстав звільнення від сплати ЄВ фізичними особами - підприємцями, в тому числі і на час перебування в декретній відпустці чинним законодавством не передбачено.
У зв`язку з цим та на виконання ст. 25 Закону, зазначена вимога була узгоджена та направлена для виконання до державної виконавчої служби.
05.05.2021 р. службовою запискою № 247/18-28-24-06 було прийнято рішення щодо приведення у відповідність КОР по платнику у зв`язку із виявленням технічної помилки АІС Податковий блок в режимі автоматичного нарахування авансових платежів за 2 і 3 квартал 2018 року та скасовано помилкове нарахування по ЄСВ в сумі 4914,36 грн.(2457,18*2).
Залишок заборгованості з єдиного внеску ОСОБА_2 складає - 5385,50 грн.
Також, відповідач зауважив, що відповідно до наказу Головного управління юстиції у Сумській області №109-ОД від 24.03.2008 р., позивач був зобов`язаний здати всі необхідні звіти до управління Пенсійного фонду та відповідної податкової інспекції з 25.03.2008 по 25.04.2008, проте заява про припинення платника податків була подана лише 14.03.2018 року самим позивачем, що підтверджує обізнаність ОСОБА_2 про перебування на обліку в ГУ ДПС у Сумській області.
Враховуючи вищезазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 47-48).
У відповіді на відзив позивач не погодився з позицією відповідача, просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 54).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.9).
Наказом Головного управління юстиції у Сумській області № 109-ОД від 24.03.2008 припинено приватну нотаріальну діяльність нотаріуса ОСОБА_1 , зареєстрованого управлінням юстиції 05.09.1995 р. по Сумському міському нотаріальному округу (а.с. 3).
Позивач, не погодившись із змістом наведеної вимоги оскаржив її до ДПС України.
Рішенням за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 № 12190/6/99-00-06-02-01-06 від 01.06.2021 ДПС України зазначено, що оскаржувана вимога не може бути предметом оскарження в адміністративному порядку (а. с. 7-8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що позивач у спірний період займався нотаріальною діяльністю та був платником єдиного внеску.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом №2464.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Приписами ст.2 Закону № 2464 встановлено, що його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

З огляду на викладене, спірні правовідносини також врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства.

Приписами пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Статтею 178 ПК України передбачено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Як слідує з письмових доказів у справі, Наказом Головного управління юстиції у Сумській області № 109-ОД від 24.03.2008 припинено приватну нотаріальну діяльність нотаріуса ОСОБА_1 , зареєстрованого управлінням юстиції 05.09.1995 р. по Сумському міському нотаріальному округу.

Згідно з п.п. 2 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про нотаріат" підставами припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса є анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 30-1 Закону України "Про нотаріат" у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-9 частини першої статті 30 цього Закону, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі зобов`язані негайно передати приватному нотаріусу копію наказу про припинення його нотаріальної діяльності. Приватний нотаріус зобов`язаний припинити нотаріальну діяльність з моменту отримання копії наказу про припинення його нотаріальної діяльності.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що з 24.03.2018 позивач не здійснював нотаріальну діяльність, що підтверджується наявним в матеріалах справи наказом ГУЮ у Сумській обл. № 109-ОД від 24.03.2008, суд приходить висновку, що позивач не є платником єдиного внеску в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, відтак контролюючим органом безпідставно нараховано єдиний внесок за 2017- 2018 роки та сформовано оскаржувану вимогу .

Зважаючи на те, що необхідною умовою для сплати нотаріусом єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою незалежної професійної діяльності, суд вважає необґрунтованими посилання в відзиві на позовну заяву на факт перебування позивача на обліку як на безумовну підставу наявності у останнього обов`язку зі сплати єдиного внеску, оскільки доказів здійснення нотаріальної діяльності позивачем у спірний період матеріали справи не містять, відповідачем згідно вимог ст. 77 КАС України до суду не надано.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно нарахував позивачу єдиний внесок та сформував вимогу про сплату єдиного внеску від 14.11.2018 року № Ф-3017-54-У в сумі 15819,54 грн, а тому позовні вимоги щодо скасування податкової вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 15819,54 грн. матеріальної та 50000 грн. моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року по справі № 804/2252/14, від 21.02.2019 року по справі №670/499/16-а, від 28.02.2019 року по справі №804/7085/16.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зауважує, що в даному випадку для виплати на користь позивача моральної та матеріальної шкоди не достатньо лише зазначення про наявність останньої, натомість реальне завдання такої шкоди має бути доведено.

Так, позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову, у відповідній частині вимог, що розглядається судом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправною і скасування вимоги, стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Сумській області м. Суми від 14.11.2018 року № Ф-3017-54-У.

В задоволенні інших позовних вимог -відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук