Справа № 380/2400/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

18 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/2400/20 пров. № А/857/22094/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шавеля Р. М.
суддів -Кузьмича С. М.
Хобор Р. Б.
перевіривши апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Чкалова 13» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 380/2400/20 за адміністративним позовом Львівського обласного кооперативного міжгосподарського об`єднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові про скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні позову Львівського обласного кооперативного міжгосподарського об`єднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові про скасування постанови про накладення штрафу.

Не погодившись із прийнятим рішенням його в апеляційному порядку оскаржив Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Чкалова 13», зареєструвавши в суді апеляційної інстанції 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу на нього, в якому заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В обгрунтування заявленого клопотання скаржник посилається на те, що про повний текст рішення суду від 01 вересня 2020 року дізнався 26 листопада 2021 року з листа Львівського обласного кооперативного міжгосподарського об`єднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд». До розгляду справи Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Чкалова 13» не був залучений, тому зазначає що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Також наголошує на тому, що задля недопущення порушення вимог Закону України «Про інвестиційну діяльність» між Львівським обласним кооперативним міжгосподарським об`єднанням по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Чкалова 13» укладено договір з організації будівництва комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом по вул. Під Голоском у м. Львові (навпроти буд.№ 19), ділянка 3.

Чинним договором на учасника будівництва (Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Чкалова 13») покладено обов`язок щодо сплати усіх штрафів при будівництві об`єкта, а тому вважає, що оскаржуване рішення стосується його прав та інтересів.

Правові підстави для відкриття апеляційного провадження у справі є відсутніми, з наступних причин.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до частини 1 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як слідує з матеріалів справи, предметом позову у розглядуваній справі є постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 24-м від 11.03.2020р., винесена Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові. Вказаною постановою накладено штраф на Львівське обласне кооперативне міжгосподарське об`єднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд»

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Таким чином, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

З огляду на наведені вище положення КАС України та загальновідомі ознаки й властивості нормативно-правового та індивідуального актів, оскаржувана постанова є актом індивідуальної дії, оскільки видана Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові; не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності; адресована виключно Львівському обласному кооперативному міжгосподарському об`єднанню по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд»; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямована на виникнення конкретних правовідносин між Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові та Львівським обласним кооперативним міжгосподарським об`єднанням по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд»; не розрахована на багаторазове застосування, а вичерпує дію після її виконання.

Отже, право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах взагалі.

Оскільки Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Чкалова 13» не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які слугували підставою винесення оскаржуваної постанови, то така постанова про накладення штрафу не породжує для скаржника права на захист, тобто права на звернення із апеляційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду віл 01 вересня 2020 року.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Одним із завдань таких обмежень є недопущення розгляду в судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів індивідуальних актів. Це досягається законодавчо встановленими обмеженнями, які є пропорційними переслідуваній меті.

З матеріалів справи слідує, що спірна постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 24-м від 11.03.2020р., винесена Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, оскаржувалася Львівським обласним кооперативним міжгосподарським об`єднанням по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» в судовому порядку, де суди надали відповідну правову оцінку.

З огляду на викладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Чкалова 13» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 380/2400/20 слід відмовити.

Керуючись статтями 293, 299, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Чкалова 13» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 380/2400/20 за адміністративним позовом Львівського обласного кооперативного міжгосподарського об`єднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові про скасування постанови про накладення штрафу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
Р. Б. Хобор