Справа № 643/1631/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 р.Справа № 643/1631/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання - Юсіфової Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області (головуючий суддя І інстанції Риков М.І., смт. Великий Бурлук) від 28.09.2021 року (повний текст рішення складено 28.09.2021) по справі № 643/1631/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Сержанта поліції 4 батальйону, 5 роти УПП в Харківській області Ямшинського Олега Олександровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до сержанта поліції 4 батальйону, 5 роти УПП в Харківській області Ямшинського О.О. в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії 18 № 565350 за ч.8 ст.121 КУпАП.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається те, що оскаржуваною постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП. Вказану постанову він вважає незаконною, оскільки порушення, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП не є правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Крім того, відповідачем при складанні оскаржуваної постанови застосовувались норми Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395, однак ч.8 ст.121 КУпАП не згадується в нормах вказаної Інструкції.

Також зазначає, що він не порушував вимог ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», не використовував транспортний засіб для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, не передавав транспортний засіб у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту. Жодних порушень ст.96 МК України він не допускав. Вказує на те, що він був позбавлений прав особи при розгляді справи. За викладеного просив адміністративний позов задовольнити та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії 18 № 565350 за ч.8 ст.121 КУпАП.

Рішенням Харківської області від 28.09.2021 було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення Харківської області від 28.09.2021 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що відповідач повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 КУпАП. При цьому, виявлене правопорушення має бути зафіксовано у будь-який спосіб передбачений статтею 251 КУпАП, зокрема відеозаписом. Відсутність відеозапису або будь-якого іншого доказу не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач, за обставин, викладених в оскарженій постанові про накладення адміністративного стягнення, здійснював керування транспортним засобом «OPEL ASTRA», номерний знак НОМЕР_1 , щодо якого порушено митні обмеження, встановлені МКУ. Разом з тим, звертаючись до суду з цим позовом, позивач заперечує факт порушення ним вимог ст. 380 Митного Кодексу України та ст. 31 ЗУ Про дорожній рух. Отже, в ході судового розгляду справи відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн., та правомірності прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення. Жодних доказів, які б відображали саму подію та достовірно підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 8 ст. 121 КУпАП, матеріали справи не містять. У свою чергу, сама лише постанова про вчинення адміністративного правопорушення не є належним доказом цих обставин.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 565350 від 19 січня 2021 року, винесеної сержантом поліції 4 батальйону, 5 роти УПП в Харківській області Ямшинським О.О., позивача ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн 00 к.

Згідно зазначеної постанови, 19 січня 2021 року о 12 год. 30 хв. на в`їзді Семиградському, 8 в м. Харкові водій ОСОБА_1 керував автомобілем «OPEL ASTRA», номерний знак НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження, встановленого Митним кодексом України, а саме транспортний засіб перебуває на території України з порушенням строків перебування в режимі «Транзит». Згідно бази інформаційно-телекомунікаційною системою "Інформаційний портал Національної поліції України" транспортний засіб ввезено 13 травня 2017 року, чим порушено вимоги ст.95 Митного кодексу України та ст.31 Закону України «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП (а.с.119).

В послідуючому позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої виходив з того, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач сержант поліції 4 батальйону, 5 роти УПП в Харківській області Ямшинський О.О. діяв на підставі та в межах повноважень, у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-ХІІ (далі - Закон №3353) цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону №3353 зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону №3353 передбачено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Згідно з ч.8 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст.381 МК України встановлено, що громадянам дозволяється поміщувати у митний режим транзиту транспортні засоби особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом, та переміщуються громадянами-нерезидентами.

Частиною 1 статті 90 Митного кодексу України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з ч.6 ст.379 Митного кодексу України строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитних перевезень - 10 діб.

За правилами ч.2 ст.95 Митного кодексу України до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Статтею 481 Митного кодексу України встановлено відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення або строку тимчасового вивезення товарів чи втрату транспортних засобів.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Колегія суддів зазначає, що аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України та цілей Закону України "Про дорожній рух", свідчить, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частина восьма статті 121).

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, і накладати адміністративні стягнення.

За положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з"ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо протиправності не складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП оспорювання особою допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не покладає на уповноважену особу обов`язку зі складення протоколу про таке правопорушення.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Колегією суддів встановлено, що підставою для винесення поліцейським Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції постанови від 19.01.2021 серії 18 № 565350 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.8 ст. 121 КУпАП стало встановлення в діях ОСОБА_1 порушення ст. 95 МК України та ст. 31 Закону №3353, а саме: позивач керував транспортним засобом «OPEL ASTRA», номерний знак НОМЕР_1 , щодо якого порушено митні обмеження, встановлені МКУ.

Відповідно до наданого до суду скрін-шоту з інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" транспортний засіб «OPEL ASTRA», номерний знак НОМЕР_1 , країна реєстрації - Республіка Литва, було ввезено на територію України через митний пост «Щербаківка», пункт пропуску "Гоптівка-Нехотєєвка" Харківської митниці ДФС 13 травня 2017 року громадянином України ОСОБА_1 (а.с.66).

Згідно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєстрував в Україні вперше транспортний засіб марки «OPEL ASTRA», 2001 року випуску, лише 25 серпня 2021 року (а.с.132).

Разом з цим, колегія судів зазначає, що в даному випадку, співробітники поліції є посадовими особами, які здійснюють сумісний контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху ПДР та повинні при встановленні факту вчинення адміністративного правопорушення дотримуватись вимог ст. 251 КУпАП та надавати належні докази в підтвердження скоєння адміністративного правопорушення.

В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Частиною 3 статті 258 КУпАП встановлено, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, згідно якої постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідачем в підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови до матеріалів справи не було надано відео з нагрудної камери поліцейського.

Тобто надати оцінку обставинам при яких виносилась оскаржувана постанова та встановити дотримання чи не дотримання відповідачем процедури розгляду справи, не надається можливості, а тому не можливо встановити чи надавалась можливість позивачу надавати пояснення, чи заявлялися будь які клопотання, які були належним чином розглянуті, чи роз`яснювались позивачу права.

Тобто, з вказаних доказів не можливо відстежити процедуру розгляду справи, що унеможливлює встановлення послідовності дій поліцейських при розгляді справи.

Колегія суддів зазначає, що в ході судового розгляду відповідачем жодними належними, достовірним та достатніми доказами не доведено перед судом факту дотримання процесуальних прав позивача на участь у розгляді справи, зокрема, не представлено будь-яких доказів дотримання передбаченої статтею 279 та 268 КУпАП процедури розгляду справи.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Враховуючи доводи позивача про те, що розгляд адміністративної справи не відбувався та про те, що його було позбавлено прав особи при розгляді справи передбачених законодавством та відсутність доказів в спростування таких доводів позивача, то колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факту дотримання інспектором порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду наведеній у постановах від 18.02.2020 року по справі № 524/9827/16-а, від 26.05.2020 року по справі №640/16220/16-а.

Колегія суддів зазначає, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, обставини, що вказані інспектором в оскаржуваній постанові повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах відвід. 19.12.2019р. по справі №742/2663/17, 29.04.2020р. по справ справа №211/4667/16-а, 08.07.2020р. по справі №463/1352/16-а.

Відповідачем з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, доказів які б підтверджували правомірність оскаржуваної постанови до суду не надано.

Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає і посилання відповідача на те, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор патрульної поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом, оскільки вказані доводи не можуть бути підставою для висновків щодо обґрунтованості оскарженого рішення, так як відповідач повинен довести належними доказами дотримання своїх обов`язків у відповідності до Закону України Про Національну поліцію.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що навіть факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 08.07.2020р. по справі № 177/525/17.

В даному рішенні Верховний суд відхилив доводи скаржника про правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем не заперечується, оскільки уважає, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

З урахуванням вищезазначеного, відсутність доказів дотримання інспектором процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, доводи відповідача стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Враховуючи вищенаведене, відсутності доказів дотримання відповідачем процедури розгляду адміністративної справи, інші доводи сторін щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваної постанови, не впливають на вирішення справи по суті.

Виходячи з вищевказаного, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог 293 КУпАП та ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п.п.1,2 3, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для скасування оскарженого судового рішення та прийняття постанови про задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28.09.2021 по справі № 643/1631/21 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Сержанта поліції 4 батальйону, 5 роти УПП в Харківській області Ямшинського Олега Олександровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії 18 № 565350 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн. та закрити провадження по адміністративній справі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. < Звіт >

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко