Справа № 620/8236/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 січня 2022 року

м. Київ

справа № 620/8236/21

адміністративне провадження № К/990/425/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Загороднюка А.Г., Радишевської О.Р.,

перевірив касаційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - Департамент стратегічних розслідувань НП України), в якому просив: визнати протиправною відмову відповідача у ненарахуванні та невиплаті йому компенсації за невикористані відпустки за 2020 рік та 14 днів відпустки як учаснику бойових дій; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію за невикористані дні відпустки за 2020 рік, а саме 12 днів основної та 8 днів додаткової відпустки та 14 днів відпустки, як учаснику бойових дій.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року, позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань НП України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані ним 12 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік, невикористані 7 днів додаткової відпустки за 2020 рік та невикористані 14 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2020 рік. Зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань НП України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за не невикористані ним 12 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік, невикористані 7 днів додаткової відпустки за 2020 рік та невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік.

31 грудня 2021 року Департамент стратегічних розслідувань НП України подав касаційну скаргу на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник просить переглянути оскаржені судові рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати їх та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є стягнення компенсації за невикористану шорічну та додаткову відпустки, як учаснику бойових дій..

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції застосували висновки Верховного Суду сформовані у постанові від 23 вересня 2021 року у справі №520/12296/2020 щодо застосування положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 (далі - Порядок №260) у системному зв`язку із нормами Закону України «Про відпустки» та Кодексу Законів України про працю (далі - КЗпП України) у правовідносинах щодо виплати поліцейським компенсації за невикористану відпустку. Так, у цій справі Суд зазначив, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року та не передбачено позбавлення права на відпустку, яке поліцейський отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок. З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, слід зазначити, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР. Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні висновки висловлено судовою палатою Верховного Суду у постанові від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19, та у постановах Верховного Суду від 04 лютого 2021 року у справі №160/5393/19, від 31 березня 2021 року у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 24 червня 2021 року у справі №520/8054/2020.

За таких обставин, суди дійшли висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним частини означених вище відпусток, зокрема за невикористані ним 12 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік та невикористані 7 днів додаткової відпустки за 2020 рік.

Що стосується позовних вимог про виплату компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, то суди застосували висновки Верховного Суду сформовані у простановах від 07 травня 2020 року у справі №360/4127/19, від 14 квітня 2021 року у справі №620/1487/20 та від 31 травня 2021 року у справі №200/13837/19-а та від 29 квітня 2021 року у справі №200/602/20-а. Так, суди зазначили, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Зазначені вище норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року. Тому положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Суд відхиляє аргументи заявника щодо великої кількості подібних справ, цитування норм законодавства, з посиланням на судові рішення у інших справах, розглянутих Верховним Судом, так як сформований Верховним Судом висновок у подібних справах, зокрема, у справах №№160/10875/19, 160/5393/19, 320/3843/20, 360/1362/20, 520/8054/2020, 360/4127/19, №620/1487/20, 200/13837/19-а та 200/602/20-а наразі і вирішує проблематику таких спорів та створює умови для формування єдиної правозастосовчої практики.

Водночас у тексті касаційної скарги відсутні обґрунтовані мотиви, що спростовують такі висновки суду апеляційної інстанції, а інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, безсистемного посилання на інші рішення Верховного Суду без конкретизації підстав їхнього застосування, переоцінки доказів та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: А.Г. Загороднюк

О.Р. Радишевська