Справа № 140/3173/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/3173/21 пров. № А/857/20962/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, головуючий суддя Волдінер Ф.А., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив скасувати наказ військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №11-од від 22 лютого 2021 року в частині накладення дисциплінарного стягнення попередження про неповну службову відповідність.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що під час проведення службового розслідування не враховані дійсні обставини, вказує, що ніяких вимог статуту Збройних Сил України не порушував.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом попередньої інстанції поверхнево досліджено обставини справи, та не надано їм належної оцінки.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, про що свідчить копія посвідчення офіцера НОМЕР_1 (а. с. 7).

Відповідно до розпорядження начальника штабу - заступника командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 січня 2021 року №501/3/1/79 та розпорядження військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 січня 2021 року №ВП/166 (копія додається) старший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер мобілізаційного відділення Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, мав вибути 29.01.2021 року у відрядження (до окремого розпорядження на період виконання службових (бойових) завдань військовою частиною НОМЕР_2 в районі проведення операції об`єднаних сил) до військової частини НОМЕР_2 (місце перебування військової частини НОМЕР_2 - військова частина НОМЕР_3 смт. Мала Любаша Рівненської області).

Вимоги вищезазначеного розпорядження було доведено до старшого лейтенанта ОСОБА_1 під особистий підпис тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара Володимир- Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки майором ОСОБА_2 під час службової наради в присутності офіцерського складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , що засвідчено в рапортах командира військової частини НОМЕР_4 майора ОСОБА_3 та заступника військового комісара - начальника відділення рекрутингу та комплектування Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки майора ОСОБА_4 .

Відповідно до розпорядження військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 січня 2021 року №ВП/166 старший лейтенант ОСОБА_1 о 12.10 годині 29 січня 2021 року прибув у Волинський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та в присутності майора юстиції ОСОБА_5 , помічника військового комісара з правової роботи - начальника юридичної групи Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та майора ОСОБА_6 , начальника відділу персоналу Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, заявив, що він відмовляється вибути до військової частини НОМЕР_2 , оскільки в позивача є вагомі підстави. Після цього він залишив приміщення Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

З метою з`ясування причин та обставин, що призвели до невибуття у відрядження до військової частини НОМЕР_2 офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , та встановлення ступеня вини, відповідно до наказу від 01 лютого 2021 року № 45-агд заступнику військового комісара з морально-психологічного забезпечення начальнику відділу морально-психологічного забезпечення та зв`язків з громадськістю Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковнику ОСОБА_7 доручено провести службове розслідування відповідно до наказу Міністра оборони від 21 листопада 2017 року № 608 Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України. Про результати проведеного розслідування доповісти актом до 15 лютого 2021 року (а. с. 27).

Актом службового розслідування від 12 лютого 2021 встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер мобілізаційного відділення Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 і, таким чином, не виконав без поважних причин розпорядження начальника штабу заступника командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 січня 2021 року №501/3/1/79 та військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 січня 2021 року №ВП/166, чим порушив статті 37, статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (а. с. 28-33).

Наказом військового комісара Волинського обласного ТЦК та СП від 22 лютого 2021 року №11-од Про результати службового розслідування за невиконання розпоряджень начальника штабу заступника командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 та військового комісара Волинського обласного ТЦК та СП накладено дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність (а. с. 8-10).

Не погоджуючись з вищевказаним наказом позивач звернувся в суд з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність здійснено відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а тому відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваних наказів (далі Закон № 2232-XII), відповідно до статті 2 якого військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Згідно з підпунктом «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, через службову невідповідність.

Закон №2232-XII не надає конкретного визначення терміну «службова невідповідність», однак, виходячи з вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського, та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під «службовою відповідністю» мається на увазі відповідність військовослужбовця встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість. Таким чином, «службова невідповідність» - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, згідно з преамбулою якого цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.

Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Визначення військової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та означає бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 83, абзацу 1 статті 84, абзацу 1 та 3 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Отже, прийняттю рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Статуту).

Згідно з статтями 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548 «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Також, статтею 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Як слідує з матеріалів справи, наказом військового комісара Волинського обласного ТЦК та СЦ від 01 лютого 2021 року № 45-агд було призначено службове розслідування по факту не вибуття у відрядження до військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

В акті службового розслідування вказано, що старший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер мобілізаційного відділення Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не вибув у відрядження до військової ретини НОМЕР_2 і, таким чином, не виконав без поважних причин розпорядження начальника штабу - заступника командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 січня 2021 року №501/3/1/79 та військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 січня 2021 року №ВП/166, чим порушив статтю 37, статтю 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтю 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Позивач не заперечує факту неприбуття у відрядження до військової частини НОМЕР_2 , та вказує, що його направлення у відрядження є неправомірним та таким, що суперечить пунктам 112 та 145 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, оскільки на його утриманні перебуває багатодітна родина, діти до чотирнадцяти років та непрацездатні (хворі) батьки, зокрема, хвора матір, що має III групу інвалідності.

Як встановлено пунктом 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Пунктом 145 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, зокрема, що направлення у відрядження військовослужбовців-жінок вагітних та тих, які мають дітей віком до чотирнадцяти років, без їх згоди не допускається.

При цьому, матеріали справи не містять доказів щодо потреби щоденного догляду позивачем за хворою матір`ю, відтак суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними та необґрунтованими.

Крім цього, посилання позивача на те, що направлення у відрядження суперечить пункту 145 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України є безпідставними, оскільки вказана норма застосовується до військовослужбовців-жінок.

Матеріалами справи також спростовуються покликання апелянта про неознайомлення його з актом службового розслідування та оскарженим наказом, оскільки в акті службового розслідування мітиться відмітка про ознайомлення від 13 лютого 2021 року та підпис позивача, сумнівності яких в суду не виникає.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність було вчинено відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а тому відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі №140/3173/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький