Справа № 640/576/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

18 січня 2022 року

м. Київ

справа № 640/576/21

адміністративне провадження № К/990/204/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Коваленко Н.В.,
суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,
перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29 січня 2020 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з зазначенням в ній посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14, надбавки за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу та військового звання та середнього розміру інших додаткових видів грошового забезпечення, що нараховувалися з березня по серпень 2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 підготувати довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29 січня 2020 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з зазначенням в ній посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14, надбавки за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу та військового звання та середнього розміру інших додаткових видів грошового забезпечення, що нараховувалися з березня по серпень 2018 року та надати її до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати з 01 лютого 2020 року ОСОБА_1 пенсію відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29 січня 2020 року та виплатити різницю між перерахованою пенсією та фактично виплаченою.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року позов залишено без задоволення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29 січня 2020 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з зазначенням в ній посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14, надбавки за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу та військового звання та середнього розміру інших додаткових видів грошового забезпечення, що нараховувалися з березня по серпень 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 підготувати довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29 січня 2020 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з зазначенням в ній посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14, надбавки за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу та військового звання та середнього розміру інших додаткових видів грошового забезпечення, що нараховувалися з березня по серпень 2018 року та надати її до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати з 01 лютого 2020 року ОСОБА_1 пенсію відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29 січня 2020 року та виплатити різницю між перерахованою пенсією та фактично виплаченою.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року та залишити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року без змін.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Спір у цій справі виник з приводу того, який саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01 січня 2018 року або станом на 01 січня 2020 року) має бути взятий для розрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовий званням позивача.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Встановлено, що судом першої інстанції призначено та розглянуто справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності або справах, що розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої та пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані підстави мотивує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника, оскільки відповідно до п. 2.13 Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 937 від 31 грудня 2014 року покладаються правильне і своєчасне визначення розміру грошового забезпечення для обчислення і перерахунку пенсій, оформлення довідок про розмір грошового забезпечення осіб з числа співробітників розвідувальних органів, звільнених з військової служби та розгляд звернень, участь у судових засіданнях з розгляду позовів громадян, які проходили військову службу в цій та підпорядкованих їй військових частинах з питань пенсії.

Скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 240/4946/18, у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі № 480/5496/20, від 31 березня 2021 року у справі № 520/2781/2020, від 18 лютого 2021 року у справі № 200/3775/20-а, від 11 лютого 2021 року у справі № 200/3757/20-а, від 11 лютого 2021 року у справі № 240/11952/19, від 11 лютого 2021 року у справі № 200/3774/20-а щодо застосування положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. N 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 р. N 103 та пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, які полягають у тому, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. N 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», розрахунковою величною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на вищезазначену судову практику, оскільки висновки судів стосуються обчислення розміру посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, визначених шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 1 лютого 2020 року.

Водночас, вказаними судовими рішеннями не досліджувалось питання про обчислення розміру посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, визначених шляхом множення 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 1 лютого 2020 року.

Окрім того, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 вересня 2021 року у справі №480/5496/20 щодо застосування положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року N 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» стосовно розрахункової величини, яка має повинна використовуватися для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, стосуються розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01 січня 2018 року, який був передбачений редакцією постанови, із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 р. N 103, до скасування пункту 6 цієї постанови Шостим апеляційним адміністративним судом 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Натомість розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня 2020 року, на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями - не впливає. Тобто висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду в частині розрахункової величини, яка має повинна використовуватися для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням.

Інші обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої цієї статті у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Отже, наведене скаржником обґрунтування не дає підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Твердження заявника касаційної скарги, що справа становить значне суспільне та виняткове значення, не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи.

Отже, наведені відповідачем в касаційній скарзі обставини є загальними і в контексті обставин справи не дають підстав для висновку, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскільки оскаржувані судові рішення прийнято за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України виняткові обставини відсутні і обґрунтування щодо їх наявності не наведено, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

2. Надіслати Військовій частині НОМЕР_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя В.М. Шарапа