Справа № 480/5809/21
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2022 року Справа №480/5809/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- зобов`язати відповідача здійснити виплату щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 155% посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років відповідно до наказу від 15.04.202 № 73;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час неповного розрахунку при звільненні з дня звільнення -15.01.2021 по день фактичного розрахунку.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що до 15.04.2021 він проходив службу у відповідача, у день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок, а саме не було виплачено премію та надбавку, про яку вказано у наказі про звільнення.
У зв`язку з викладеним позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити виплату вказаної премії та надбавки, а також нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час неповного розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку.
Ухвалою суду від 05.07.2021 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, надіслав на адресу суд відзив, у якому зазначив, що дійсно у день звільнення позивача зі служби йому не було виплачено премію та надбавку, про яку вказано у наказі про звільнення, однак вказані кошти були виплачені на картковий рахунок позивача 07.05.2021. Щодо вимоги позивача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час неповного розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку, відповідач зазначає, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю не поширюється.
21.10.2021 судом на адресу позивача був направлений запит, у якому суд просив позивача викласти свою позицію щодо доводів відповідача, викладених у відзиві.
Ухвалою суду від 10.12.2021 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином завірену копію довідки про середньоденну та середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 , а також витребувано у ОСОБА_1 пояснення щодо того, чи визнає він той факт, що 07.05.2021 йому було виплачено щомісячну премію у розмірі 155% та надбавку 87,8%, що є предметом розгляду даної справи.
15.12.2021 судом отримано від представника позивача відповідь на відзив, у якій він зазначає, що кошти 07.05.2021 були дійсно отримані, однак сума отриманих коштів є меншою, ніж очікував позивач.
25.01.2022 судом отримано від відповідача копії документів, які витребувались ухвалою суду від 10.12.2021.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач з 15.04.2016 по 15.04.2021 проходив службу в Збройних Силах України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15 квітня 2021 року №19-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира відділення старшого офіцера на батареї 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 звільнено у запас за підпунктом а пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із закінченням строку контракту).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.04.2021 року № 73 молодшого сержанта ОСОБА_1 з 15 квітня 2021 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Знято з продовольчого забезпечення через військову частину НОМЕР_2 за морською нормою №3 (обід) з 16 квітня 2021 року (а.с.7).
Відповідно до вищезазначеного наказу позивачу підлягає виплаті (окрім іншого):
щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 155% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;
Як зазначав позивач у позовній заяві, на момент звернення до суду, щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 155% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років позивачу не була виплачена.
У зв`язку з викладеним позивач і звернувся до суду.
Разом з тим відповідно до інформації наданої відповідачем у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що відповідно до роздавальної відомості №172 за травень 2021 року позивачу нараховано та виплачено надбавку за особливості проходження служби у розмірі 2094,47 грн та щомісячної премії за особливий внесок у загальні результати служби у розмірі 155% на суму 2325,00 грн (а.с.23-24).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Згідно ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Розміри основних видів грошового забезпечення регламентується Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Ця постанова затверджує:
тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу, осіб рядового і начальницького складу;
схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу;
розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу;
додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Також постанова встановлює структуру та делегує повноваження щодо визначення порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу яке покладається на Міністерство оборони України.
Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт.
Структура грошового забезпечення - це співвідношення окремих складових в загальному обсязі. На підставі організацій і функцій грошового забезпечення в умовах побудови ринкових відносин створюється певна організація. Під організацією грошового забезпечення розуміємо його побудову, тобто приведення елементів в певну систему, що забезпечує взаємозв`язок кількості її якості праці і розмірами грошового забезпечення.
На вимогу суду відповідачем були надані відповідні розрахунки, щодо порядку та розміру нарахування позивачу грошового забезпечення.
Відповідно до наданих розрахунків для нарахування грошового забезпечення та відображення механізму нарахування відповідачем були взяті наступні дані ОСОБА_1 , на день звільнення з лав Збройних Сил України, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №73 від 15.04.2021 року:
Вид виплати ОВЗ - молодший сержант - коефіцієнт 0.38;
Вид виплати ПО - командир відділення - 7 т.р. коефіцієнт 1.7;
Вид виплати НВР - 8 років 30%;
Вид виплати НОПС - військова частина підпорядковується Командуванню морської піхоти Військово-Морських Сил Збройних Сил України - 87,8%;
Вид виплати премія - відповідно 7 т.р. 155%.
В першу чергу визначається Оклад за Військовим Званням(ОВЗ), відповідно до тарифікації військових звань, шляхом множення відповідного коефіцієнта на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року. Результат множення заокруглюється до 10 грн. за математичними правилами. Право на ОВЗ мають військовослужбовці офіцерського складу та військовослужбовці військової служби за контрактом(надалі військовослужбовці контрактної служби).
ОВЗ. = 1 762,00 х 0.38 = 669,56 = 670,00 грн.
Далі визначається Посадовий Оклад (ПО). Відповідно до 60-ти розрядної тарифної сітки для військовослужбовців офіцерського складу і військовослужбовців контрактної служби та 6-ти розрядної тарифної сітки для військовослужбовців строкової служби, визначається тарифний коефіцієнт який множиться на прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року, що складає 1762,00 грн. Результат заокруглюється до 10 грн. за математичними правилами.
ПО = 1 762,00 х 1.7 = 2 995,40 = 3 000,00 грн.
Наступним розраховується Надбавка за Вислугу Років(НВР). Базою для нарахування НВР є ПО та ОВЗ. НВР розраховується шляхом множення відповідного відсотка на суму ПО та ОВЗ. Право на Надбавку за Вислугу Років мають військовослужбовці офіцерського складу та військовослужбовці контрактної служби.
НВР = (3 000,00 + 670,00) * 30% = 1 101,00 грн.
Наступним кроком в нарахуванні грошового забезпечення є нарахування Надбавки за особливості проходження служби(НОПС). Дана надбавка розраховується шляхом множення 65% на суму основних видів грошового забезпечення(ПО, ОВЗ та НВР). Винятком величини надбавки є військовослужбовці, які проходять службу у певних підрозділах, родах військ або військових частинах. В даному випадку військоовслужбовець проходив службу у морській піхоті Збройних Сил України, і мав право на підвищену надбавку у розмірі 87,8%. Право на НОПС мають військовослужбовці офіцерського складу та військовослужбовці контрактної служби.
НОПС = (3 000,00 + 670,00 + 1 101,00) * 87,8% = 4 188,93 грн.
Останньою складовою грошового забезпечення є премія. Вона розраховується шляхом множення відповідного відсотка на ПО. Відсоток Премії визначається відповідно до тарифного розряду Право на Премію мають військовослужбовці офіцерського складу та військовослужбовці контрактної служби.
Премія = 3 000,00 х 155% = 4 650,00 грн.
З урахуванням вище викладених розрахунків судом встановлено, що відповідачем у повному обсязі виплачено щомісячну премію у розмірі 155% та надбавку 87,8%, що є предметом розгляду даної справи.
Доводи представника позивача викладені у позовній заяві, де позивач вважає, що він повинен був отримати більшу суму є не обґрунтованими, оскільки позивач жодним чином не спростовує розрахунки позивача. Окрім того суд зазначає, що предметом розгляду даної справи не є інші складові грошового забезпечення, окрім вище викладених.
Щодо іншої позовної вимоги зобов`язати Військову НОМЕР_3 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час неповного розрахунку при звільненні з дня звільнення -15.01.2021 по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.
В силу частин другої та третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Ні Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення роботодавцем, строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.
Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України у своїй постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
Разом з тим, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Так, статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Частина друга статті 117 Кодексу законів про працю України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 Кодексу законів про працю України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 підсумувала, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13ц.
Крім того у вищевказаній постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Тому, Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 Кодексу законів про працю України.
Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.
З огляду на наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України з урахуванням таких критеріїв.
Судом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу з 15.04.2021, а виплата щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 155% посадового окладу та надбавки за особливості проходження служби 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, була здійснена 07.05.2021 у сумі 8937,19 грн.
Під час судового розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що право позивача на отримання коштів, які підлягали виплаті у день звільнення було відновлено відповідачем 07.05.2021 та 07.06.2021, що, своєю чергою, є підставою для відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Проте суд звертає увагу, що всі кошти, що підлягали виплаті позивачу у день звільнення (що зазначає позивач у позові) були виплачені відповідачем ще до моменту звернення позивача до суду, тобто у добровільному порядку.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько