Справа № 440/10057/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 р. Справа № 440/10057/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2021, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/10057/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
01 вересня 2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 % до 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при проведенні його перерахунку з 19.02.2020 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 по справі №440/2562/20;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вих. №02/1206/2020 від 10.04.2020, починаючи з 19.02.2020 з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у мотивувальний частині рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі №440/2562/20 суд апеляційної інстанції зазначив, що відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи зі стажу 25 років 8 місяців 26 днів, має складати 60%. Через електронний кабінет на офіційному сайті Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позивач дізнався, що відповідачем прийнято рішення, яким зменшено відсотковий розмір щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, з 60% до 50%. На звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило, що відсоткове значення розміру грошового утримання судді у відставці розраховано, виходячи зі стажу роботи позивача на посаді судді 18 років 02 місяці 22 дні. Вважає, що при перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 у відповідача відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення довічного грошового утримання судді із застосуванням норм частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VІІІ, оскільки такі стосуються саме призначення грошового утримання та не мають застосовуватися при здійснення перерахунку грошового утримання. Зазначає, що при перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основного утримання, яке обчислюється при призначенні такого, відповідно до наявної у ОСОБА_1 вислуги років, має бути незмінним.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 по справі № 440/10057/21 позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення 18 березня 2021 року ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 19 лютого 2020 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області №02/1206/2020вих від 10 квітня 2020 року в розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач вказує, що, на його переконання, при зверненні за перерахунком пенсії виникла лише одна підстава для проведення такого перерахунку збільшення розміру суддівської винагороди, в той час як інші складові, а саме: стаж роботи на посаді судді та відсотковий розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначені постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.02.2011 по справі № 2а-3735/2011, є незмінними. Вважає, що при перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 у відповідача відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення довічного грошового утримання судді із застосуванням норм частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VІІІ, оскільки такі стосуються саме призначення грошового утримання та не мають застосовуватися при здійснення перерахунку грошового утримання.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 09.09.2010 №2516-VІ ОСОБА_1 звільнено з посади судді Автозаводського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням ним заяви про відставку /том 1 а.с. 20-21/.

Наказом Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.02.2010 №9.2/ос ОСОБА_1 встановлено щомісячне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати з 12.01.2010 /том 1 а.с. 23/.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.02.2011 у справі №2а-3735/2011 /том 1 а.с. 25-26/, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 /том 1 а.с. 27/, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м. Кременчуці №55 від 09.12.2010 про відмову у призначенні ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання через відсутність необхідного стажу. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м. Кременчуці призначити ОСОБА_1 з 06.10.2010 щомісячне довічне грошове утримання з урахуванням стажу його роботи, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання 25 (двадцять п`ять) років 08 (вісім) місяців 25 (двадцять п`ять) днів у розмірі 90 (дев`яносто) відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Протоколом Автозаводського УПФУ №14252 від 16.03.2011 ОСОБА_1 з 06.10.2010 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% (з врахуванням відповідного стажу 25 років 08 місяці 25 днів) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді /том 1 а.с. 137-138/.

У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 10.04.2020 №02/1206/2020вих, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці /том 1 а.с. 44, том 2 а.с. 5/.

Вказана довідка видана ОСОБА_1 відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу ІІ), на підставі рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, про те, що станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 110985,60 грн, у тому числі: 1. Посадовий оклад - 69366 грн; 2. Доплата за вислугу років - (60%) 41619,60 грн; 3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 00,00 грн; 4. Доплата за науковий ступінь - 00,00 грн; 5. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 00,00 грн; 6. Щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" - 00,00 грн /том 1 а.с. 44, том 2 а.с. 6/.

08.05.2020 відділом з питань перерахунків пенсій №8 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення №90 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання гр. ОСОБА_1 на підставі заяви №543/37 від 07.05.2020 та довідки про розмір суддівської винагороди від 10.04.2020 №02/1206/2020. Це рішення відповідач прийняв, посилаючись на те, що після 18.02.2020 не змінювалися розміри суддівської винагороди, підстави для здійснення нового перерахунку щомісячного грошового утримання згідно поданої довідки від 10.04.2020 №02/1206/2020 на даний час відсутні /том 1 а.с. 45, том 2 а.с. 3-4/.

Позивач не погодився із вказаним рішенням, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі №440/2562/20, яке набрало законної сили 26.10.2020, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №90 від 08.05.2020 про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10.04.2020 №02/1206/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) /том 1 а.с. 46-50/.

На виконання судового рішення у справі №440/2562/20, 11.01.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10.04.2020 №02/1206/2020 з 19 лютого 2020 року в розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (з врахуванням стажу роботи на посаді судді 25 років 8 місяців 26 днів), що підтверджується рішенням Кременчуцького ОУПФУ №91 від 11.01.2021, копія якого знаходиться в матеріалах справи /том 2 а.с. 15-16/.

26.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про: визнання протиправними дії Головного управління Пенсo0;йного фонду України в Полтавській області щодо зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при проведенні його перерахунку з 19.02.2020 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 по справі №440/2562/20; зобов`язання Головну управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою ТУ Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вих.№02/1206/2020 від 10.04.2020, починаючи з 19.02.2020 з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 у справі №440/1565/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повністю /том 1 а.с. 28-33/.

При цьому, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі №440/1565/21 встановлено, що відповідно до положень статті 142 Закону № 1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 у відставці, виходячи із його стажу 25 років 8 місяців 26 днів становить 60 %, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 10 % (5 років роботи на посаді судді * 2 % грошового утримання судді) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років /том 1 а.с. 30-33/.

Разом з тим, 18.03.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10.04.2020 №02/1206/2020 з 19 лютого 2020 року в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що підтверджується рішенням пенсійного органу №91, копія якого знаходиться в матеріалах справи /том 2 а.с. 11-12/.

На звернення позивача від 29.03.2021 щодо розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем надано відповідь листом від 14.04.2021 №1600-0304-8/28163 /том 1 а.с. 54/, яким повідомлено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання рішення суду від 31.08.2020 №440/2562/20 встановлено на рівні 55492,80 грн (110985,60 грн х 50%), що, на думку відповідача, відповідає нормам чинного законодавства.

Не погодившись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення 18.03.2021 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 25 рік 08 місяців 25 днів, що дає йому право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою ТУ ДСА України в Полтавської області №02/1206/2020вих від 10.04.2020 у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2%*5 років, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді), що також підтверджено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі №440/1565/21, яка набрала законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, через що дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом № 1402-VIII; розмір відсотку за Законом № 2453-VI), вважаючи, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1206/2020вих з 19 лютого 2020 року відповідач правомірно застосував приписи статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02 червня 2016 року, а не приписи Законів, які втратили чинність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої та третьої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина 2 статті 142 Закону №1402-VIII).

Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення №18-рп/2011 від 14 грудня 2011 року, досліджуючи правове поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказує про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, а також у рішенні №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року.

Раніше, в Законі Україні «Про судоустрій і статус суддів» діяла норма п.25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень», відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В іншому випадку, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, п.25 розділу XII "Прикінцевих та перехідних положень" визнаний неконституційним.

Відповідно до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

При цьому, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня з дати ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Аналізуючи викладене, колегія суддів зазначає, що саме з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020, у позивача виникло право на перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно до Закону України № 1402-VIII.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

Отже, на позивача розповсюджується загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Крім наведеного, питання перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання суддів у відставці прямо врегульовано ч.4 ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII - у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами. Тобто, для виконання вимог ч. 4 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" немає ніякої необхідності у додатковому нормативно-правовому акті чи роз`ясненні.

Положеннями статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі спірним є питання щодо розміру відсотку суддівської винагороди, а саме позивач просить здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, однак таких підстав не виникає, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI. Проте, з 18.02.2020 з моменту проголошення Рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання, втратив чинність.

Також, слід зауважити, що абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ Закону № 1402-VIІІ визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Наведені норми неконституційними не визнавалась.

Враховуючи викладене, при здійсненні обрахунку стажу, що дає право на відставку, необхідно враховувати порядок призначення (обрання) судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше до стажу, необхідного для зайняття посади судді, застосовувалися різні вимоги, які діяли на момент такого призначення (обрання).

Щодо правильності розрахунку відповідачем стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1206/2020вих з 19 лютого 2020 року, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 3 статті 142 Закону України №1402-VIII від 02 червня 2016 року "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону України №1402-VIII від 02 червня 2016 року "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12 липня 2018 року №2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Закон не зазначає, що ця робота має обов`язково передувати призначенню на посаді судді.

При цьому абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-VIII від 02 червня 2016 року "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

З аналізу наведених норм вбачається, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.

Частиною 1 статті 2 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки від 05.06.1981 N2023-X "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР" (чинного на час обрання позивача на посаду судді), було визначено, що народним суддею і народним засідателем районного (міського) народного суду може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.

Відтак, на час обрання позивача на посаду судді законом не вимагався мінімальний стаж роботи в галузі права для набуття права для обрання на посаду судді на дату такого обрання (призначення).

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи викладене вище, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а.

Положеннями статті 11 Закону СРСР "Про загальний військовий обов`язок" від 12 жовтня 1967 року № 1950-VІІ (у редакції, що діяла у 1985-1989 роках) визначено, що громадяни, прийняті до військово-навчальних закладів, перебувають на дійсній військовій службі та називаються курсантами. На них поширювались обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби. Вони та їх сім`ї користувалися правами, пільгами та перевагами, встановленими чинним законодавством для військовослужбовців строкової служби та їх сімей.

12 травня 1992 року введено в дію Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", абзацом третім частини першої статті 24 якого встановлено, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Статтею ж 25 цього Закону передбачалось, що громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Тобто, як законодавство колишнього СРСР, так і законодавство України прирівнювало до проходження дійсної (строкової) військової служби період навчання у військово-навчальних закладах.

Частиною 4 статті 42 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу 18 років 02 місяці 21 день /том 1 а.с. 134/, який відповідач врахував при обрахунку грошового утримання судді у відставці, слід також врахувати календарний період проходження строкової військової служби (з 03.06.1982 по 28.06.1988, тобто 6 років 0 місяців 26 днів) /том 1 а.с. 91-93, 121-122, 134/, стаж роботи на посаді слідчого воєнної прокуратури Харківського гарнізону (з 29.06.1988 по 06.12.1989, тобто 1 рік 5 місяців 08 днів) /том 1 а.с. 91-99, 134/.

Відтак, стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 25 рік 08 місяців 25 днів, що дає право на перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою ТУ ДСА України в Полтавської області №02/1206/2020вих від 10.04.2020 в розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2%*5 років, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).

Крім того, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі №440/1565/21, яка набрала законної сили, встановлено, що відповідно до положень статті 142 Закону № 1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 у відставці виходячи із його стажу 25 років 8 місяців 26 днів становить 60 %, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 10 % (5 років роботи на посаді судді * 2 % грошового утримання судді) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років /том 1 а.с. 30-33/.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання позивача на оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі №440/1565/21 не зупиняє її чинності та не позбавляє його статусу такого, що набрало законної сили, а отже, на переконання колегії суду, таке судове рішення, ч. 4 ст. 78 КАС України є обов`язковим для врахування.

Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавської області №02/1206/2020вих від 10.04.2020 з 19 лютого 2020 року в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (з врахуванням стажу роботи на посаді судді 25 років 08 місяців 25 днів) /том 2 а.с. 17-18/, чим порушило вимоги частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснюючи з 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідач діяв не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року, та необґрунтовано.

Також, колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постановах від 09.11.2018 у справі № 766/7021/17, від 11.12.2018 у справі № 522/5168/17 сформулював правову позицію, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

При цьому, колегія суддів наголошує, що для застосування розміру 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який просить позивач, немає підстав, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI. Але, з 18.02.2020, з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання, втратив чинність.

Чинним Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного довічного грошового утримання, у зв`язку з чим неможливо використовувати для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді без врахування положень частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІI, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 у відставці застосовується 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Також суд у цій справі враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

При цьому, колегія суддів вказує, що в силу приписів ст. 139 КАС України та результату розгляду справи по суті, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 по справі № 440/10057/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова