Справа № 480/2469/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 р.Справа № 480/2469/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, повний текст складено 27.09.21 року по справі № 480/2469/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та посаді, стягнення грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області від 18.02.2021 року № 316 в частині звільнення позивача зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 67 о/с від 25.02.2021;

- поновити на службі в поліції на займаній посаді;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що його звільнено зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, у вигляді звільнення зі служби, у зв`язку з порушенням службової дисципліни, пов`язаного з фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 345 та ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України. Вказав на те, що при проведенні службового розслідування були грубо порушені його права, що призвело до неповного та необ`єктивного розслідування. Також зазначив, що на час проведення службового розслідування та взагалі на даний час відносно нього не існує обвинувальних вироків. Вважає протиправними накази ГУНП в Сумській області від 18.02.2021 року № 316, в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та № 67 о/с від 25.02.2021, яким звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом начальника ГУНП в Сумській області від 18.02.2021 року № 316 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських відділу поліцейської діяльності №1 (смт. Ямпіль) Шосткинського районного управління поліції ГУНП в Сумській області» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у протиправних винних діях, які підривають авторитет Національної поліції України, порушенні обов`язку щодо дотримання службової дисципліни, професійно-етичних вимог поведінки поліцейських, Присяги працівника поліції, встановленого порядку поводження з вогнепальною зброєю, що призвело до порушення вимог частини 1, пунктів 1, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 3, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію України», абзаців 1, 2 пункту 1 Розділу 11 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, підпункту 6 пункту 10 розділу 1 Інструкції і заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС Україні від 01.02.2016 року № 70, на підставі статей 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, зокрема, до капітана поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліцейської діяльності №1 (смт. Ямпіль) Шосткинського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з наказом по особовому складу від 25.02.2021 № 67 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 (у зв`язку і реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Вважаючи накази протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно із статтею 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із статтею 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Отже, такі підстави для звільнення зі служби в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту.

Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Адміністративний суд в силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової чи адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів відповідного провадження.

Суб`єкт владних повноважень, в свою чергу чергу, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

При цьому слід ураховувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано із кримінально-правовою, цивільно-правовою чи адміністративно-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для ініціювання службового розслідування.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X.v.Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C.v.the» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Також гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено висновком службового розслідування 20.01.2021 працівниками Сумського управління ДВБ Національної поліції України та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, в рамках кримінального провадження, відомості про яке 14.12.2020 прокуратурою Сумської області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, задокументовано факт вимагання та отримання дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліцейської діяльності № 1 (смт. Ямпіль) капітаном поліції ОСОБА_1 неправомірної вигоди у розмірі 15000грн. від мешканця смт. Свеса ОСОБА_2 , за невжиття заходів реагування з приводу злочинів, нібито вчинених останнім на території Російської Федерації. Цього ж дня, неподалік магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 частину неправомірної вигоди у розмірі 10000 грн. При цьому, ОСОБА_1 перебував на службі в однострої з вогнепальною зброєю. У подальшому, під час затримання працівниками Сумського управління ДВБ Національної поліції України, ОСОБА_1 здійснив наїзд власним автомобілем на старшого оперуповноваженого в ОВС Сумського управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_3 та зник з місця пригоди. У результаті наїзду ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, відомості про які прокуратурою Сумської області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України. Залишивши місце пригоди, ОСОБА_1 зателефонував своєму безпосередньому керівнику начальнику сектору превенції відділу поліцейської діяльності № 1 (смт. Ямпіль) капітану поліції ОСОБА_4 та повідомив, що ОСОБА_2 надав йому неправомірну вигоду, але невідомі особи хотіли його затримати. На це ОСОБА_4 порекомендував ОСОБА_1 ретельно вимити руки, переодягнутись та слідувати до відділу поліції. Відразу після цього ОСОБА_4 зателефонували працівники Сумського управління ДВБ Національної поліції України та повідомили, що йому необхідно разом із ОСОБА_1 прибути до смт. Свеса для проведення слідчих дій. Через деякий час ОСОБА_1 прибув до відділу поліції, де ОСОБА_4 взяв у останнього табельну вогнепальну зброю та здав її до кімнати зберігання зброї, після чого разом з ОСОБА_1 направилися до смт. Свеса, де останнього було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Отже, своїми діями щодо передання закріпленої вогнепальної зброї іншій особі ОСОБА_1 грубо порушив пп.6 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 №70.

Позивач, не визнаючи фактів отримання неправомірної вигоди та завдання тілесних ушкоджень, не заперечує інших обставин, зокрема зустрічі у власному автомобілі з громадянином ОСОБА_2 та передачі закріпленої зброї ОСОБА_4 .

Також в межах службового розслідування на підставі інформації, наданої Сумською обласною прокуратурою, встановлено, що ОСОБА_1 , з метою отримання неправомірної вигоди, спілкуючись з громадянином ОСОБА_2 та знаючи, що стосовно останнього надійшов запит НЦБ Інтерполу в Російській Федерації щодо встановлення його місцезнаходження, надавав рекомендації ОСОБА_2 щодо уникнення відповідальності, що підтверджується розсекреченими протоколами проведених стосовно ОСОБА_1 негласних слідчих дій, передбачених ст.ст. 260, 263 КПК України, від 23.12.2020 та від 22.01.2021.

Вищевказані події, що проявилися у вимаганні позивачем неправомірної вигоди за вживання заходів, спрямованих на непритягнення до відповідальності особи, яка перебуває у розшуку, надання інформації та порад зазначеній особі про можливості уникнення відповідальності, стали наслідком його низьких ділових та моральних якостей, недотримання ним вимог частини 1, пунктів 1 та 6 частини 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, ігнорування положень ст. 3, ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 № 1179.

Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25.04.2019 у справі №816/604/17, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Тому, виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Окрім цього, дії позивача щодо травмування власним автомобілем працівника СУ ДВБ НПУ під час виконання їм, як і позивачем, службових обов`язків, та залишення місця події, свідчать про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, недотримання положень чинного законодавства та Присяги працівника поліції.

Пояснення ОСОБА_1 про те, що оперуповноважений СУ ДВБ НПУ був у цивільному одязі та про те, що позивач не розумів його намірів коли він намагався зупинити машину ОСОБА_1 та подавав знаки руками ОСОБА_1 про необхідність вийти з автомобілю, є такими, що не виправдовують вчинення протиправних дій позивачем, оскільки 20.01.2021 ОСОБА_1 перебував на службі, у форменому одязі та з табельною зброєю, і зобов`язаний був відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» реагувати на звернення до нього будь-якої особи, а не намагатися залишити місце події на власному автомобілі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погодужється з висновком суду першої інстанції, що застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських, а також дій, які підривають авторитет Національної поліції України.

Слід зауважити, що висновок про порушення позивачем службової дисципліни ґрунтується не на самому факті порушеного кримінального провадження відносно нього, а на оцінці його дій, що були виявлені як під час досудового розслідування кримінального провадження так і в ході службового розслідування, та за наслідком надання таким діям оцінки під кутом зору правил службової етики, вимог Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту.

Доводи позивача, стосовно того, що вироку суду про визнання ОСОБА_1 винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не існує, а тому і його звільнення суперечить чинному законодавству, є не обґрунтованими, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Зокрема, в наказі про звільнення вказаний пункт 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а не пункт 10 цієї норми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №813/3279/17, від 10.06.2021 у справі №420/241/20, від 19.04.2021 у справі №240/2677/20, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню судом при розгляді подібних справ.

Окремо необхідно зазначити, що відповідно до висновку службового розслідування, у діях ОСОБА_1 також було встановлено порушення вимог пп.6 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, що є також дисциплінарним проступком, який не охоплюється матеріалами кримінального провадження.

Позиція позивача щодо правомірності передачі закріпленої за ним вогнепальної зброї безпосередньому керівнику, яким на той час був ОСОБА_4 , є такою, що не відповідає вимогам вказаної Інструкції, оскільки її положення взагалі забороняють передавати зброю третім особам та не мають виключень щодо керівників, безпосередніх керівників та фактичних обставин, за яких зброя передається.

Стосовно тверджень позивача про те, що комісія проводила службове розслідування тільки за фактом, який зазначено у наказі про призначення службового розслідування (інформація про задокументований факт отримання неправомірної вигоди у сумі 15000 грн. від мешканця смт.Свеса ОСОБА_2 у рамках кримінального провадження №0000360 за ч. 3 ст. 368 КК України), а не за фактом передання табельної вогнепальної зброї третім особам, суд вважає їх безпідставними, оскільки за приписами ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного повного, об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку.

При цьому, положеннями абз. 2 п. 4 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, визначено, що службове розслідування має встановити наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій, що і було зроблено дисциплінарною комісією у даному випадку.

Частиною 7 ст. 14 Дисциплінарного статуту визначено, що уразі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

Тобто підставою для видання нового наказу про проведення службового розслідування є інше дисциплінарне правопорушення, вчинене поліцейським вже після розпочатого службового розслідування, однак якщо дисциплінарні порушення вчиненні до його початку, проводиться одне службове розслідування, що і мало місце у спірних правовідносинах

Щодо обраного виду дисциплінарного стягнення слід відзначити, що відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту.

Дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням усіх обставин вчинення дисциплінарного проступку та не потребує наведення підстав неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції повністю відповідає тяжкості вчинених ним у сукупності проступків, обставинам, за яких їх скоєно, та співмірно із заподіяною ним шкодою суспільним інтересам та авторитету Національної поліції України.

Таким чином, на ОСОБА_1 правомірно накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з займаної посади, у зв`язку із наявністю факту вчинених ним діянь, тому відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції.

Колегія суддів вважає хибними доводи апеляційної скарги щодо порушення прав позивача під час проведення службового розслідування, визначених ст. 18 Дисциплінарного статуту, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що позивачу було забезпечено право на надання письмових пояснень, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо інших прав, які передбачені у ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту, у тому числі і ознайомлення з матеріалами службового розслідування, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту, пунктом 2 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 №893, поліцейському, стосовно якого проводиться службове розслідування, надано право на ознайомлення з матеріалами, а не встановлено обов`язок дисциплінарної комісії знайомити поліцейського з матеріалами.

До того ж, відповідно до п. 7 розділу V зазначеного Порядку, розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

Враховуючи, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводився у письмовому проваджені (підтверджується арк. 1 висновку службового розслідування), дисциплінарна комісія не мала обов`язку викликати позивача для ознайомлення з матеріалами, з метою забезпечення реалізації його інших прав або з будь-яких інших питань.

ОСОБА_1 , як поліцейський, відповідно до п.2 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України зобов`язаний знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а отже зобов`язаний знати, які права йому надані Дисциплінарним статутом під час проведення відносно нього службового розслідування.

Небажання позивача користуватися вищезазначеними правами під час проведення відносно нього службового розслідування не може свідчити про невідповідність дій дисциплінарної комісії під час проведення службового розслідування вимогам Дисциплінарного статуту.

З огляду на наведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстації про те, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 року по справі №480/2469/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 по справі № 480/2469/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 20.01.2022 року