Справа № 300/2563/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/2563/21 пров. № А/857/20443/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року (суддя Остап`юк С.В., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, у якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2020 до 30.04.2021 в розмірі 143850 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем в порушення норм Кодексу законів про працю України не було проведено з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні (не було виплачено грошову допомоги при наданні щорічної відпустки), у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2020 до 30.04.2021 в розмірі 143850 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі №300/2563/21 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивача поновлено на раніше займаній посаді з 05.04.2021, а не з дати звільнення його з роботи, у зв`язку з чим є підстави для застосування до спірних правовідносин положень статей 116, 117 КЗпП України та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2020 до 30.04.2021. З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що наказом Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29.01.2020 № 20-к позивача звільнено з посади завідувача сектору з питань цивільного захисту районної державної адміністрації з 31.01.2020, у зв`язку з скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 30.06.2020 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тлумацької районної державної адміністрації про скасування наказу за №20-к від 29.01.2020; поновлення на посаді завідувача сектору з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Тлумацької районної державної адміністрації; стягнення 9 590 гривень невиплаченої грошової допомоги при виході у відпустку з 20.01.2020; стягнення 47 950 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 30.01.2020 по 30.06.2020; стягнення 40 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 за № 300/1475/20 вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Тлумацької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при наданні щорічної відпустки в розмірі 9 590 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі №300/1475/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 300/1475/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийнято в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області №20-к від 29.01.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Тлумацької районної державної адміністрації. Стягнуто із Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2020 року по 17 березня 2021 року у розмірі 128324,27 грн. В задоволенні позовної вимоги про стягнення з Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди відмовлено. В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року у справі №300/1475/20 залишено без змін.

На виконання вказаних рішень судів першої та апеляційної інстанції позивачу 30.04.2021 виплачено грошову допомогу при наданні щорічної відпустки в розмірі 9590 грн., наказом в. о. керівника апарату Тлумацької райдержадміністрації від 05.04.2021 за № 29-к «Про поновлення ОСОБА_1 » позивача поновлено на посаді завідувача сектору з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Тлумацької районної державної адміністрації з 05.04.2021, а також виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2020 року по 17 березня 2021 року у розмірі 128324, 27 грн.

Враховуючи те, що відповідач не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні (не було виплачено грошову допомоги при наданні щорічної відпустки), на переконання позивача з відповідача належить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2020 до 30.04.2021 в розмірі 143850 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі №300/1475/20 визнано протиправним та скасовано наказ Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області №20-к від 29.01.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на рівнозначній посаді (завідувач сектору з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Тлумацької районної державної адміністрації), а тому відсутні підстави для стягнення з Тлумацької районної державної адміністрації на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частинами 1, 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стаття 116 КЗпП України покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У справі встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 за № 300/1475/20 стягнуто з Тлумацької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при наданні щорічної відпустки в розмірі 9 590 грн. Вказану суму коштів позивачу виплачено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі №300/1475/20 позивача поновлено на посаді завідувача сектору з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Тлумацької районної державної адміністрації та стягнуто із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2020 року по 17 березня 2021 року у розмірі 128324,27 грн.

Наказом в. о. керівника апарату Тлумацької райдержадміністрації від 05.04.2021 за № 29-к «Про поновлення ОСОБА_1 » позивача поновлено на посаді завідувача сектору з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Тлумацької районної державної адміністрації з 05.04.2021, а також виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2020 року по 17 березня 2021 року у розмірі 128324, 27 грн.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України за № 205/06/187-07 від 07.08.2007 «Щодо порядку поновлення працівника на роботі та звільнення працівника за власним бажанням» поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яка, відповідно до цього рішення, визнається недійсною.

Пункт 2.27. Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, прямо вказує, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Таким чином, враховуючи, що поновлення на попередній роботі відбувається з дати звільнення працівника, а постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі №300/1475/20 відновлено право позивача на працю, тобто відсутній сам факт звільнення позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статтей 117, 116 КЗпП України.

Тобто, поновлення ОСОБА_1 на посаді з 05.04.2021, а не з дати звільнення, як це передбачено наведеними вище приписами нормативно-правових актів, не може бути підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відсутній юридичний факт (звільнення з роботи) з наявністю якого КЗпП України пов`язує можливість виплати особі компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 300/2563/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш