Справа № 480/9196/21
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2022 року Справа № 480/9196/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,
представника позивача Гребіник В.В.,
представника відповідача та третьої особи Фадеєва В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9196/21 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 31.08.2021 № 492 в частині пункту 13 додатку 1 до рішення про здійснення заходів з організації благоустрою на території Сумської міської територіальної громади шляхом проведення демонтажу незаконно встановлених/розміщених об`єктів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що зведений ним об`єкт: міні-магазин із зупинкою громадського транспорту в м. Суми, вул. Степана Бандери , має 70,5 квадратних метрів по зовнішньому контуру та має фундамент, тобто він не підпадає під визначення тимчасової споруди, яке наведене в Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» та у наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року №244.
Крім того, зазначає, що законодавством України, а саме ч.1, ч.3, ст.24, ч.1, ч. 5,ч.12 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.1, ст.4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування щодо затвердження порядків, положень чи будь-яких інших документів, які регламентують проведення демонтажу встановлених споруд, а Порядок демонтажу незаконно встановлених/розміщених елементів благоустрою, тимчасових (металевих) гаражів, тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення на території м. Суми, затверджений рішенням Сумської міської ради від 06.02.2019 № 4505-МРЮ, скасований постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020р. у справі № 480/3157/20.
Із врахуванням п.п.7 п. «а» ч.1 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч.2 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», в яких перераховані повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад із організації благоустрою на території населених пунктів, рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 31.08.2021 року № 492 «Про здійснення заходів з організації благоустрою на території Сумської міської територіальної громади шляхом проведення демонтажу незаконно встановлених/розміщених об`єктів», яким затверджено перелік тимчасових споруд, що підлягають знесення, а саме: тимчасова споруда по АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 , є таким, що прийнято не на підставі, у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою від 15.09.2021р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Того ж дня судом за заявою представника позивача винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 13 додатку №1 «Перелік незаконно встановлених/розміщених об`єктів на території Сумської міської територіальної громади, які підлягають демонтажу» до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 31.08.2021р. №492 до набрання рішенням у справі №480/9196/21 законної сили.
Позивачем всупереч вимог Порядку №244 не надано паспорту прив`язки тимчасової споруди, право власності на неї зареєстровано не було та на момент прийняття виконавчим комітетом Сумської міської ради рішення від 20.06.2017 №335 щодо демонтажу спірної споруди ОСОБА_1 не мав чинного договору оренди земельної ділянки, отже зведена ним споруда є самовільною, внаслідок чого відповідач мав всі правові підстави прийняти рішення про її демонтаж.
Також зазначає, що при прийнятті Виконавчим комітетом Сумської міської ради рішення від 20.06.2017 №335 щодо демонтажу ТС позивача керувались пунктом 1.10 Порядку розміщення ТС (в первинній редакції від 21.10.2011), яким визначено, що : «1.10. Для розміщення групи ТС (але не більше п`яти) розробляється єдиний паспорт прив`язки ТС з прив`язкою кожної окремої ТС з відображенням благоустрою прилеглої, території та інженерного забезпечення (на топографо-геодезичній основі М 1:500).», зокрема з наданої позивачем копії технічного паспорту вбачається наявність трьох зблокованих проте непоєднаних між собою проходами тимчасових споруд з окремими виходами площею 18.5 м.кв.. 29.8 м.кв. і 18.2 м.кв. відповідно, що цілком вкладається в 30 кв.м. для однієї тимчасової споруди.
Ухвалою від 09.11.2021р. підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.
08.12.2021р. судом винесено ухвалою, якою в задоволенні клопотання представника Виконавчого комітету Сумської міської ради та Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради про призначення судової будівельно-технічної експертизи у справі відмовлено.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.
Також представник виконавчого комітету Сумської міської ради та Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради в судовому засіданні повідомив, що наказом Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради №343-а від 10.11.2021 визнано таким, що втратив чинність наказ від 29.09.2021 № 290-а «Про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна: АДРЕСА_1 », що свідчить про тимчасовість зведеної на ній споруди.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступні підстави.
Судом встановлено, що 15.11.2006 року між Сумською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки під розміщення міні-магазину за адресою: м. Суми, вул. Баумана (зупинка громадського транспорту «Автовокзал»). Строк дії до 27.09.2011 року.
У 2007 році проектною організацією ТОВ «Фішер» розроблено проекту документацію на будівництво міні-магазину із зупинкою громадського транспорту по вул. Баумана (зупинка громадського транспорту «Автовокзал») в м. Суми.
17.06.2010р. до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, на які не вимагається дозвіл, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 № 1104 «Деякі питання надання дозволів на виконання підготовчих і будівельних робіт».
23.12.2011р. між Сумською міською радою та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки під розміщеним міні-магазином за адресою: м. Суми, вул. Баумана (зупинка громадського транспорту- «Автовокзал»). Строк дії до 13.11.2016 року.
01.09.2017р. між Сумською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки під розміщеним міні-магазином за адресою: м. Суми, вул. Степана Бандери (зупинка громадського транспорту «Автовокзал»). Строк дії до 26.07.2022 року.
07.09.2021р. з офіційного сайту Сумської міської ради позивачу стало відомо про прийняття рішення Виконавчим комітетом Сумської міської ради № 492 від 31.08.2021р. «Про здійснення заходів з організації благоустрою на території Сумської міської територіальної громади шляхом проведення демонтажу незаконно встановлених/розміщених об`єктів».
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що частиною 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1, 3ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.
Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Згідно з пп. 7 п. "а" ч. 1ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Повноваження сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені також ст. 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", згідно з ч. 2 якої до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: 1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; 3) організація місць відпочинку для населення; 4) затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів; 5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; 6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою; 7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території; 8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень; 9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою; 11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища; 12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу "Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку"; 14) видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.
Згідно із частиною 2 статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності " від 17 лютого 2011року № 3038-VI (далі - Закон №3038-VI) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Частиною четвертою ст. 28 Закону № 3038-VI встановлено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Так, на момент прийняття оскаржуваного рішення порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності був затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244 (далі - Порядок № 244).
Згідно з п. 1.3. Порядку № 244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Пунктом 2.1. Порядку № 244 встановлено, що підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди (додаток 1).
Замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди (пункт 2.2 Порядку № 244).
Відповідно до п. 2.5. Порядку № 244 про відповідність намірів замовника щодо місця розташування тимчасової споруди комплексній схемі розміщення тимчасової споруди (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом трьох робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення тимчасової споруди.
Згідно з п. 2.6 Порядку № 244 для оформлення паспорта прив`язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки тимчасової споруди.
Паспорт прив`язки тимчасової споруди оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви (п. 2.7 Порядку № 244)
За приписами пункту 2.29 та 2.30 у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки ТС, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу, розміщення ТС самовільно забороняється.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що у випадку встановлення факту самовільного розміщення тимчасових споруд Виконавчий комітет Сумської міської ради має право прийняти відповідне рішення про їх демонтаж.
При цьому, суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що зведений позивачем об`єкт: міні-магазин із зупинкою громадського транспорту в м. Суми, вул. Степана Бандери є саме тимчасовою спорудою.
Зокрема, із копії оскаржуваного рішення не вбачається, на підставі яких доказів виконкомом було встановлено, що станом на 31.08.2021р. збудований ОСОБА_1 є тимчасовою спорудою.
У службовій записці Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради від 21.01.2021р. №99/08.01-22, на яку міститься посилання в оскаржуваному рішенні, лише зазначено про необхідність внесення відповідних змін до рішень про демонтаж незаконно встановлених/розміщених об`єктів на території міста Сум щодо визначення виконавчих органів Сумської міської ради та посадових осіб, відповідальних за проведення демонтажу та порядок їх взаємодії, оскільки постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 року у справі № 480/3157/20, яка набрала законної сили з дати її прийняття, визнано нечинним Порядок демонтажу незаконно встановлених/розміщених елементів благоустрою, тимчасових (металевих) гаражів, тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, побутового, соціально- культурного чи іншого призначення на території м. Суми, затверджений рішенням Сумської міської ради від 06.02.2019р. № 4505-МР.
Посилання представника відповідача на рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.06.2017 №335 щодо демонтажу споруди позивача як на доказ правомірності рішення про демонтаж від 31.08.2021р., суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані протоколи датовані 2017 роком, тобто за 4 роки до дня винесення оскаржуваного у цій справі рішення та єдиною підставою для висновку про саме тимчасовий характер споруди тоді був лист ТОВ «Сумиоблавтотранс» про вжиття заходів щодо демонтажу тимчасових споруд перед головним фасадом автовокзалу міста Суми.
Водночас під час розгляду цієї справи ОСОБА_1 надано копію технічного паспорту на міні-магазин із зупинкою громадського транспорту по вул. Степана Бандери місто Суми, виготовленого ТОВ «Перше БТІ», відповідно до якого в розділі «Опис основних конструктивних елементів» значиться «фундамент бетон», а загальна площа приміщень 66,5кв.м., що не підпадає під визначення тимчасової споруди, наведеного в ч.2 ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності " від 17 лютого 2011року № 3038-VI .
Згідно з ч. 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення право власності на нього.
Відповідно до пункту 1.1 Положення про Управління державного архітектурно- будівельного контролю Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 25.01.2017 № 1673-МР, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради утворюється Сумською міською радою та є виконавчим органом Сумської міської ради, їй підзвітне та підконтрольне, підпорядковане виконавчому комітету Сумської міської ради та міському голові, оперативно підпорядковане заступнику міського голови відповідно до розподілу обов`язків.
Згідну з підпунктом 3.2.9 пункту 3.2 цього Положення Управління відповідно до покладених на нього завдань приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків) та ін.
Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від 19.09.2018 у справі № 804/1510/16, від 02.10.2018 у справі № 465/1461/16-а, від 05.06.2019 у справі №815/3172/18 наголошено, зокрема, що, зареєструвавши декларацію, органи державного архітектурно-будівельного контролю діяли як суб`єкти владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводиться в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також відомості, зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
З наведених норм вбачається, що Сумська міська рада в особі підпорядкованого їй спеціального профільного Управління державного архітектурно-будівельного контролю підтвердила правомірність реєстрації декларації про готовність об`єкта нерухомого майна до експлуатації.
Щодо посилань представника відповідача та третьої особи на те, що наказом Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради №343-а від 10.11.2021 визнано таким, що втратив чинність наказ від 29.09.2021 № 290-а «Про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна: АДРЕСА_1 », суд вважає необхідним відмітити, що як наказ від 10.11.2021р., так і наказ від 29.09.2021р. були прийняті після винесення Виконавчим комітетом Сумської міської ради № 492 від 31.08.2021р. «Про здійснення заходів з організації благоустрою на території Сумської міської територіальної громади шляхом проведення демонтажу незаконно встановлених/розміщених об`єктів», отже, вони не були підставою для його прийняття.
Більш того, відсутність документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, необхідного для державної реєстрації права власності, та відсутність доказів реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є беззаперечним доказом побудови позивачем саме тимчасової, а не капітальної споруди на наданій йому в оренду земельній ділянці за умови не належного дослідження відповідної проектної, технічної та будівельної документації.
З приводу посилання представника відповідача та третьої особи на те, що у період з 01.12.2016р. до 31.08.2017р., коли відбулося два засідання комісії - протокол №1 від 23.02.2017р. і протокол №2 від 05.04.2017р. - та на момент прийняття рішення виконкому від 20.06.2017 №335 щодо демонтажу спірної споруди - позивач не мав чинного договору оренди земельної ділянки та на відсутність згоди орендодавця Сумської міської ради на зведення нового будівництва по АДРЕСА_1 , суд зазначає, що станом на день прийняття рішення про демонтаж від 31.08.2021р. договір оренди від 01.09.2017р. був чинним до 26.07.2022р., а зведення споруд на земельній ділянці без згоди на те орендодавця може бути підставою для його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.
Як пояснив позивач у судовому засіданні, ним не було надано паспорту прив`язки тимчасової споруди, оскільки він вважав, що зведена ним будівля міні-магазину не є тимчасовою спорудою у розумінні ч.2 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку №244, тому відсутність такого документу також не є беззаперечним доказом правомірності оскаржуваного ним рішення.
Частиною другою статті 2 КАС України закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуваннях усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому, критерій прийняття рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення відображає принцип обґрунтованості рішення та вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Статтею 242 КАС України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування, не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 908грнза подання позовної заяви та 681грн. за забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 31.08.2021 № 492 в частині пункту 13 додатку 1 до рішення про здійснення заходів з організації благоустрою на території Сумської міської територіальної громади шляхом проведення демонтажу незаконно встановлених/розміщених об`єктів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 січня 2022 року

Суддя О.О. Осіпова