Справа № 810/2632/16
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 січня 2022 року

Київ

справа №810/2632/16

адміністративне провадження № К/9901/11339/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Усенко Є.А.,

суддів: Ханової Р.Ф., Яковенка М.М.,

розглянувши у судовому засіданні без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області (процесуальний правонаступник Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019 (головуючий суддя Мельничук В.П., судді Земляна Г.В., Лічевецький І.О.),

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач), у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.12.2015 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 17 426 738,04 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4 356 684,51 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував на те, що висновок контролюючого органу про отримання ним доходу в 2014 році в розмірі 102 511 656,69 грн як додаткового блага внаслідок прощення (анулювання) Публічним акціонерним товариством (ПАТ) «Акціонерний комерційний банк «Київ» його заборгованості за кредитним договором від 01.11.2007 №92 у цьому розмірі не відповідає фактичним обставинам. Банк прийняв тільки рішення про визнання безнадійною та списання за рахунок сформованих резервів його заборгованості за вказаним кредитним договором, що не є анулюванням (прощенням) боргу, оскільки його зобов`язання перед банком повернути кредит не припинилось, про що свідчить відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Вишгородського районного суду Київської області №2-69/2012 про стягнення з нього, ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» заборгованості за кредитним договором від 01.11.2007 №92, в процедурах якого накладено арешт на його майно.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.10.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 17.04.2018 скасовано зазначені судові рішення, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що податкове повідомлення-рішення від 08.12.2015 № у матеріалах справи відсутнє. Доказів направлення вказаного податкового повідомлення-рішення відповідач не надав, відтак, суд виснував про те, що податкове зобов`язання, визначене цим рішенням, у встановленому законом порядку не узгоджувалось, а тому порушення прав позивача не відбулось.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019 скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості позивача за кредитним договором від 01.11.2007 №92 не є припиненням зобов`язання останнього, як боржника, перед кредитором, що свідчить про те, що анулювання (прощення) заборгованості в розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК) не відбулось, а грошові кошти у сумі 102 511 656,69 грн. не підлягають включенню до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу ОСОБА_1 за 2014 рік, оскільки не є додатковим благом. Підставою для такого висновку стала, зокрема, та обставина, що списання банком за рахунок резерву безнадійної заборгованості позивача в розмірі 102 511 656,69 грн не тотожне анулюванню (прощенню) цієї заборгованості та не означає припинення вимог банку щодо сплати ОСОБА_1 вказаної заборгованості. ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» продовжує претензійну-позовну щодо повернення кредитних коштів, про що засвідчив в листі від 03.02.2019 №08.4/269.

Головне управління Державної податкової служби у Київській області (далі - ГУ ДПС) подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019.

У касаційній скарзі ГУ ДПС просить скасувати зазначену постанову та залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.08.2018.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ГУ ДПС наполягає на тому, що списана банком за рахунок резерву заборгованість позивача є додатковим благом у розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК. Підставою касаційного оскарження ГУ ДПС зазначило пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права без урахування висновку Верховного Суду у постанові від 07.02.2019 у справі №802/598/16-а.

Верховний Суд ухвалою від 18.05.2020 відкрив касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС (з урахуванням змін, які набрали чинності 08.02.2020) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи в межах підстави відкриття касаційного провадження та дійшов висновку, що касаційне провадження у цій справі слід закрити.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Спір у справі №810/2632/16 виник у зв`язку з тим, що контролюючий орган, нараховуючи ОСОБА_1 грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, вважав, що списана банком за рахунок резерву заборгованість позивача за кредитним договором від 01.11.2007 №92 у розмірі 102 511 656,69 грн є додатковим благом у розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК та підлягає оподаткуванню як отриманий дохід. Заперечуючи проти такого висновку, позивач наполягав, що припинення зобов`язань (прощення боргу) щодо погашення заборгованості перед ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» за кредитним договором не відбулося, тому додаткового блага, як виду оподатковуваного доходу, він не отримав, у зв`язку з чим у нього не виник обов`язок задекларувати дохід в зазначеній сумі за 2014 рік та сплатити з нього податок.

Суд апеляційної інстанції встановив, що з 19.10.2015 по 23.10.2015 Вишгородською ОДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб з отриманого додаткового блага за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 30.10.2015 № 1781/17-3/ (далі - акт перевірки).

В акті перевірки зроблено висновок, що позивач порушив норми пунктів 49.1, 49.2 статті 49, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 176.1 статті 176 ПК: не подав податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік, не задекларував отриманий дохід в розмірі 102 511 656,69 грн, що відповідає розміру боргу за кредитним договором, анульованого ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ», та не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб з отриманого доходу в розмірі 17 426 738,04 грн.

У судовому процесі встановлено, що 01.11.2007 між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір про надання кредиту №92, відповідно до якого позивач отримав кредит у сумі 4200000,00 доларів США на строк до 30.04.2011 для придбання земельних ділянок.

Для забезпечення зобов`язань за цим договором 29.11.2007 між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 945, згідно з яким позивач передав у іпотеку нерухоме майно - земельні ділянки, розташовані за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31.05.2012 у справі №2-69-12 задоволено позов ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №92 від 01.11.2007 в сумі 586 792,61 доларів США 61 та 50 205 956,79 грн.

Для примусового виконання вказаного рішення Вишгородським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист від 23.05.2013 № 2-69/2012, на підставі якого старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою А.Н. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2013 ВП № 38229517.

29.04.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою А.Н. прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 586 979,26 доларів США та 5 020 595,68 грн., та постанову про арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить позивачу, зокрема на земельні ділянки, які були передані в іпотеку за іпотечним договором від 29.11.2007, та про заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить. Також державним виконавцем 24.07.2014 було прийнято постанову про призначення експерта (суб`єкта оціночної діяльності) для участі у виконавчому провадженні.

ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» листом від 28.08.2014 №08.22./1853 повідомило позивача, що заборгованість за кредитним договором від 01.11.2007 №92 визнана безнадійною та 27.08.2014 списана банком за рахунок страхового резерву в сумах 5596284,19 доларів США та 24773818,51 грн., в тому числі: 3780000,00 доларів США та 12558000,00 грн. - кредит, 1816284,19 доларів США та 6490012,76 грн. - проценти, 5725805,75 грн. - комісія. У листі також зазначено, що відшкодування (списання) банком за рахунок резерву безнадійної заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення вимог банку щодо сплати ОСОБА_1 вищезазначеної заборгованості. Банк продовжує претензійно-позовну роботу.

Про те, що заборгованість позивача перед банком не є погашеною і що банк продовжує роботу щодо її стягнення, йдеться і в листі ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» від 03.09.2019 №08.4/269.

Відповідно до вище наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості позивача не є припиненням зобов`язання останнього, як боржника, перед кредитором, що свідчить про те, що анулювання (прощення) заборгованості в розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК не відбулось, відтак грошові кошти у сумі 102511656,69 грн. не можуть кваліфікуватися як дохід (додаткове благо), отриманий позивачем.

У справі ж №802/598/16-а, на постанову Верховного Суду в якій посилається ГУ ДПС як на приклад іншого правозастосування, спірним було питання, чи є додатковим благом сума прощеної (анульованої) банком заборгованості за процентами за користування кредитом. Факт прощення (анулювання) боргу і, як наслідок, припинення зобов`язання боржника перед банком не був предметом доказування у цій справі.

За результатами касаційного перегляду справи №802/598/16-а Верховний Суд сформулював такий висновок: оподатковуваним доходом є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише із суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

Колегія суддів приходить до висновку, що правовідносини у справах №810/2632/16 та №802/598/16-а не є подібними, відтак, постанова Верховного Суду від 07.02.2019, на яку посилається ГУ ДПС, не може бути прикладом іншого правозастосування.

Беручи до уваги наведене, є встановлені пунктом 5 частини першої статті 339 КАС підстави для закриття касаційного провадження, відкритого у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС за касаційною скаргою ГУ ДПС.

Керуючись статтями 248, 328, пунктом 5 частини першої статті 339, статтями 341, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко

Р.Ф. Ханова

М.М. Яковенко ,

Судді Верховного Суду