Справа № 320/4370/21
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 січня 2022 року

м. Київ

справа № 320/4370/21

адміністративне провадження № К/990/107/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі №320/4370/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлення на посаді,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України з вимогами: визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 01.03.2021 №231-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Державної фіскальної служби України від 25.03.2021 №426-о «Про внесення змін до наказу ДФС від 01.03.2021 №231-о»; стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2021 по день ухвалення рішення суду включно; поновити ОСОБА_1 на роботі в Державній податковій службі України на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ, а у разі неможливості поновлення на такій посаді - на іншій рівнозначній посаді державної служби в Державній податковій службі України; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в Державній податковій службі України та в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасувано наказ Державної фіскальної служби України від 01.03.2021 №231-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Державної фіскальної служби України від 25.03.2021 №426-о «Про внесення змін до наказу ДФС від 01.03.2021 №231-о». Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ Управління адміністрування ПДВ Департаменту управління ризиками Державної податкової служби України з 23.03.2021. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2021 по 24.09.2021 в розмірі 63672,32 грн (шістдесят три тисячі шістсот сімдесят дві грн 32 копійки) з відрахуванням обов`язкових податків і зборів. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ Управління адміністрування ПДВ Департаменту управління ризиками Державної податкової служби України з 23.03.2021. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у розмірі 9700,00 грн (дев`ять тисяч сімсот грн 00 копійок) з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року скасовано в частині: «Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ Управління адміністрування ПДВ Департаменту управління ризиками Державної податкової служби України з 23.03.2021» та «Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ Управління адміністрування ПДВ Департаменту управління ризиками Державної податкової служби України з 23.03.2021». Прийнято в указаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ Управління адміністрування податків та контрольної роботи Департаменту податків і зборів з юридичних осіб Державної фіскальної служби України з 23.03.2021. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ Управління адміністрування податків та контрольної роботи Департаменту податків і зборів з юридичних осіб Державної фіскальної служби України з 23.03.2021. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року залишено без змін.

04 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі №320/4370/21.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправними і скасування наказу про звільнення з посади та наказу щодо внесення змін до нього; зобов`язання поновити на посаді; стягнення середнього заробітку на час вимушеного прогулу.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що ОСОБА_1 проходила державну службу на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ Управління адміністрування податків та контрольної роботи Департаменту податків і зборів з юридичних осіб Державної податкової служби України.

Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачки, посада якої входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду).

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції статей 52 і 379 КАС України щодо суб`єкта владних повноважень, який на момент розгляду справи перебуває у стані припинення, але ще не припинений як юридична особа публічного права, проте його управлінські функції передані іншій особі публічного права.

Вказує на застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, а саме: від 10.09.2020 в справі №420/5772/18, від 06.10.2020 у справі №804/958/17, від 10.10.2020 в справі №804/958/17, від 30.11.2020 в справі №260/453/19, від 03.12.2020 в справі №805/2173/16.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Водночас, посилаючись на застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, скаржник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.

Отже, посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, Суд визнає необґрунтованим.

Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі №320/4370/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська