Справа № 380/9240/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

19 січня 2022 року

м. Київ

справа № 380/9240/21

провадження № К/9901/42348/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, у якому просив:

- визнати дії Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по виконанню ним робіт з розроблення технічної документації із землеустрою протиправними, а тим самим роботи неякісними;

- зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 утриматися від передачі, особисто, цієї документації державному кадастровому реєстратору для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, чи передавати її замовнику або іншій особі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження у справі № 380/9240/21.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами в оскаржуваних рішеннях норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року.

Скаржником до касаційної скарги не додано документу про сплату судового збору.

Також Судом установлено, що касаційну скаргу ОСОБА_1 подано після закінчення строків, установлених статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

В касаційній скарзі скаржник зазначає, що постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року, повний текст якої складено 19 жовтня 2021 року, він отримав 21 жовтня 2021 року. Однак, скаржником не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та не надано доказів, які підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року визнано неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження, а касаційну скаргу залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження рішення з обґрунтуванням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання доказів на їх підтвердження; надання доказів сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 06.12.2021 р. скаржником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та документ про сплату судового збору.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржник зазначає, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2021 р., позивачу направлена не була і він, 16.09.2021 р., звернувся зі скаргою до голови Восьмого апеляційного адміністративного суду і клопотанням про надання сприяння в отриманні постанови, на яку отримав відповідь з роз`ясненнями, що у зв`язку із фінансовими труднощами апеляційний суд не має можливості надіслати постанову по пошті і, що він зможе отримати її у Львівському окружному адміністративному суді наручним. Ця відповідь у позивача не зберіглася.

29.09.2021 р., позивачем було подано заяву до Львівського окружного адміністративного суду з проханням видати копію постанови. У штампі Лівійського окружного адміністративного суду, проставленім на копії постанови вказано, що вона є виготовлена 19.10.2021 р. Отримавши копію постанови 21.10.2021 р., позивач розписався про це на екземплярі заяви від 29.09.2021 р,. долученій до матеріалів справи.

Зазначає, що усунув недоліки касаційної скарги в установлений строк, а тому має право на його поновлення.

Колегія суддів критично оцінює наведені скаржником підстави поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки зазначені доводи не свідчать про ненаправлення судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення, так як обов`язок такого направлення/вручення встановлено процесуальним законом (стаття 251 Кодексу адміністративного судочинства України). Скаржником не надано належних та достатніх доказів свого твердження, якими, на переконання касаційного суду можуть бути, зокрема, письмові відповіді (довідки) суду, у провадженні або на зберіганні в якого знаходиться справа, про наявність/відсутність в матеріалах справи супровідного листа про направлення відповідного судового рішення, повідомлення про доставлення судового рішення на офіційну електронну адресу особи, повідомлення про вручення/невручення поштового відправлення з таким рішенням, розписок про отримання судового рішення; копією опису документів, що містяться в матеріалах справи, тощо.

Скаржником не надано доказів того, що постанову суду апеляційної інстанції виготовлено 19.10.2021 р.. а ним отримано - 21.10.2021 р.

Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення убачається, що розгляд апеляційної скарги було проведено за участі позивача.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підстави пропуску особою строку на оскарження судового рішення можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежали від волі особи та унеможливили звернення із скаргою у встановлений процесуальним законом строк.

Оцінка Судом обставин, з яких учасник справи пропустив строк, на предмет того, чи були вони непереборною перешкодою для його звернення до суду у встановлений законом строк, повинна ґрунтуватися на нормах процесуального права, зокрема, на нормах статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими усі учасники судового процесу є рівними перед законом та судом.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Отже, учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: "вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження" (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

"одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Таким чином, оскільки концепція "поважних причин" не є чіткою, Суд повинен вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

З огляду на вищевикладене, наведені скаржником підстави поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані Судом поважними, а тому в задоволенні заяви про поновлення строку на касаційне оскарження слід відмовити.

Частиною третьою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Зважаючи на викладене вище, оскільки колегією суддів визнано неповажними наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

3. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя С.М. Чиркін