Справа № 460/17617/21
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
Рівненський окружний адміністративний суд в особі судді Борискіна С.А., після одержання позовної заяви
доРівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправною та скасування постанови, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надії Михайлівни від 24.11.2020 про стягнення виконавчого збору, винесену у виконавчому провадженні №52229376.
Ухвалою суду від 28.12.2021 позовну заяву залишено без руху. Позивачу запропоновано усунути недоліки позову шляхом подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору в загальному розмірі 1566,24 грн.; доказів на підтвердження того, що строк звернення до суду не пропущено або заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.
19.01.2022, на виконання вимог вказаної ухвали суду, від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, квитанція №ПН9939С1 про сплату судового збору в сумі 658,30 грн., а також заява про поновлення строку звернення до суду.
На обґрунтування поданої заяви про поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначив, що, дійсно, 25.11.2021, ознайомившись із матеріалами виконавчих проваджень (№63723623 та №63723379), стороні позивача стало відомо, що після винесення виконавцем 24.11.2020 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №52229376 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 156624,01 грн., яка і стала підставою для відкриття виконавчого провадження №63723623. Однак, при ознайомленні із виконавчим провадженням №63723623 неможливо було встановити, як сума коштів фактично була стягнена з ОСОБА_1 під час здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення у виконавчому провадженні №52229376. Із врахуванням того, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 встановила, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень та фактичне виконання виконавчого документа, представник позивача зазначив, що 09.12.2021 звернувся до відділу ДВС із заявою про надання інформації щодо того, які саме виконавчі дії були вчинені під час виконання виконавчого листа від 22.11.2011 №2-2193/2011. Відповідь на вказану заяву представником позивача отримано 22.12.2021, з якої стало відомо, що державним виконавцем не було вчинено заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, про порушення прав та інтересів позивача оскаржуваною постановою про стягнення виконавчого збору.
Дослідивши заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід повернути позивачеві, з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Частиною 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Предметом судового оскарження в межах даної справи є постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 24.11.2020 у виконавчому провадженні №52229376.
Так, судом встановлено, що постановою державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надії Михайлівни від 24.11.2020 у виконавчому провадженні №52229376 з примусового виконання виконавчого листа №2-2193/2011 від 22.11.2011, з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 156624,01 грн.
24.11.2020 державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надією Михайлівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63723623 з примусового виконання постанови №52229376 від 24.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави в розмірі 156624,01 грн.
З матеріалів справи судом встановлено та стороною позивача підтверджено, що з матеріалами виконавчого провадження №63723623 представник позивача ознайомився 25.11.2021, за результатами чого дізнався про винесення постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 156624,01 грн., яка і стала підставою для відкриття виконавчого провадження №63723623. З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 22.12.2021, що підтверджено штампом вхідної кореспонденції Рівненського окружного адміністративного суду.
Отже, 10-денний строк звернення до суду з даним позовом пропущено.
Разом з тим, судом також встановлено, що представник позивача 09.12.2021 звертався до відповідача із заявою, в якій просив надати інформацію про те, які виконавчі дії були вчинені за час виконання виконавчого листа №2-2193/2011 від 22.11.2011, виданого Рівненським міським судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль", в рамках виконавчого провадження №52229376. Крім того, просив надати інформацію про те, яка саме сума коштів була стягнена за час виконання виконавчого листа №2-2193/2011 від 22.11.2011.
Листом від 22.12.2021 за №172658 орган виконавчої служби надав відповідь на вказану заяву, в якій повідомив про можливість отримання інформації про весь хід виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження за ідентифікатором доступу та номером виконавчого провадження. Одночасно роз`яснено право сторони виконавчого провадження на безпосереднє ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у державного виконавця в прийомні дні та інші дні за заявою сторони.
Саме з отриманням вказаного листа від 22.12.2021 сторона позивача пов`язує свою обізнаність про порушення прав та інтересів позивача оскаржуваною постановою про стягнення виконавчого збору від 24.11.2020.
Суд не погоджується з зазначеними твердженнями, адже отримання листа державного виконавця від 22.12.2021 жодним чином не спростовує факт обізнаності сторони позивача із винесенням постанови №52229376 від 24.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави в розмірі 156624,01 грн. ще з 25.11.2021.
Суд зазначає, що позивач, здійснюючи листування з органом державної виконавчої служби, знав про наявність постанови про стягнення виконавчого збору від 24.11.2020 у виконавчому провадженні №52229376 та був безпосередньо ознайомлений з матеріалами відповідних виконавчих проваджень.
Згідно з ч.1-4 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно, твердження представника позивача про залежність винесення постанови про стягнення виконавчого збору від наявності фактичного стягнення з боржника певної суми боргу органами державної виконавчої служби в ході примусового виконання судового рішення не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до діючих на дату винесення спірної постанови положень ст.27 Закону №1404-VIII стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що учасник судового процесу - суб`єкт владних повноважень повинен доводити правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності виключно в адміністративних справах про їх оскарження. Водночас, інший учасник судового процесу не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги чи заперечення. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.
Тому, сторона позивача, зазначаючи про існування певних обставин в обґрунтування своїх доводів зобов`язана підтвердити належними та допустимими доказами обставини, які стали підставою для таких тверджень.
Додатково суд звертає увагу і на практику Європейського суду з прав людини. У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25.01.2000 суд зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.
Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а тому не реалізація цього права є наслідком його власної поведінки.
Резюмуючи все вищезазначене, суд дійшов до висновку, що позивачем значно пропущено строк звернення до суду, проте не наведено жодних обставин, котрі були об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення чи були пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
За приписами ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
За таких обставин, позов слід повернути позивачу.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч.8 ст.169 КАС України).
Керуючись ст.123, 169, 287 КАС України, суддя
У Х В А Л И В :
Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання. Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 24 січня 2022 року

Суддя С.А. Борискін