Справа № 161/8262/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 161/8262/21 пров. № А/857/20777/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Приступи Р. Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2021 року (прийняте у м. Луцьку суддею Ковтуненком В. В.; дата складення рішення у повному обсязі не вказана) в адміністративній справі № 161/8262/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із вказаним позовом та просив скасувати як незаконну та необґрунтовану постанову інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП у Волинській області ДПП) ОСОБА_2 від 29 квітня 2021 року серії ЕАН № 4134458, якою до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржувана постанова є незаконною, позаяк інспектором поліції було грубо порушено вимоги процесуального законодавства під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; не було взято до уваги його пояснення щодо обставин керування транспортним засобом та не було з`ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи, не було враховано докази у справі; також інспектором поліції надано невірну оцінку обставинам керування ним транспортним засобом та невірно застосовано положення Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Також вказував на відсутність з його боку порушення вимог ПДР.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправною і скасовано постанову поліцейського УПП у Волинській області ДПП Алієва Р. Н.-о., серії ЕАН № 4134458 від 29 квітня 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 510,00 гривень.

Провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПП у Волинській області ДПП на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило УПП у Волинській області ДПП, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин у справі. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішенням, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що факт допущеного порушення зафіксовано на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» за допомогою технічного засобу - відеореєстратора з службового автомобіля патрульної поліції IMG_8655 від 29.04.2021. Також розгляд справи про адміністративне правопорушення було проведено з дотриманням норм законодавства, що підтверджується відеозаписами з технічного пристрою нагрудного відеореєстратора ZM0318. Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки одержані з дотриманням закону та містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Отже, наведене доводить правомірність дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а також не надав належну оцінку наявним у справі доказам.

Позивач подав пояснення щодо поданої апеляційної скарги, у якому вказав, що з наданого відповідачем відеозапису з відеореєстратора з службового автомобіля не видно порушення позивачем ПДР, позаяк відеозапис є нечітким для можливості ідентифікувати такі деталі керування транспортним засобом, як (не) подання сигналу повороту відповідного напрямку. Крім того, вказаний відеозапис не може вважатись допустимим доказом в розумінні вимог статті 74 КАС України, при тому, що на балансі ДПП та у безпосередньому користуванні УПП у Волинській області ДПП автомобільні реєстратори не перебувають; є сумніви в тому, що цей прилад не є сертифікованим та існує ймовірність монтажу самого відеозапису, обґрунтоване припущення чого видно із наданого до суду відеозапису. Також, в порушення вимог статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» інформація про вказаний відеореєстратор, запис нібито з якого надано суду, не була розміщена на видному місці. Також цей відеозапис не може вважатися належним доказом, позаяк оскаржувана постанова не містить посилань на такий технічний засіб.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а, приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, наданий до суду запис з нагрудного відеореєстратора не є безперервним, а складається з трьох частин, що унеможливлює повноцінне відображення усіх обставин, що стосуються розгляду справи, а вказані дії інспектора суперечать вимогам пункту 5 Розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Безпідставними є доводи відповідача щодо дотримання порядку розгляду справи та заперечення тих обставин, що повідомляти позивачу про його права інспектор почав після того, як здійснив розгляд справи, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери. Також інспектором не вжито жодних дій щодо надання йому можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, чим порушено його права, а відтак і порядок розгляду справи про адмінправопорушення, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, матеріали справи підтверджують незаконність дій інспектора поліції та винесення щодо позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на зазначене, висновок суд першої інстанцій є правильним, обґрунтованим та підстав для скасування судового рішення відсутні. Тому просив урахувати ці пояснення під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції та залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні позивач, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4134458, винесеною 29 квітня 2021 року поліцейським УПП у Волинській області ДПП Алієвим Р. Н.-о., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

За змістом вказаної постанови ОСОБА_1 29 квітня 2021 року о 01 год. 30 хв. на проспекті Соборності в місті Луцьку, керуючи транспортним засобом «Jeep Patriot Sport», державний номерний знак НОМЕР_1 , при повороті праворуч не подав сигналу правого світлового покажчика повороту, чим порушив пункт 9.2.б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, що заперечуючи проти факту вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 надав пояснення, у якому вказав, що через несправність світлового покажчика повороту ним завчасно було подано сигнал про поворот праворуч зігнутою лівою рукою, про що надано відповідні пояснення поліцейському на місці зупинки транспортного засобу.

Із дослідженого відеозапису зі стаціонарної камери службового автомобіля УПП у Волинській області ДПП видно, що розташування транспортного засобу «Jeep Patriot Sport», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент його виявлення та ракурс відеозйомки унеможливлюють підтвердження або спростування факту подання ОСОБА_1 сигналу про поворот праворуч зігнутою лівою рукою.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, УПП у Волинській області ДПП, всупереч положенням частини другої статті 77 КАС України, не надано належних доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а саме - постанови серії ЕАН № 4134458 від 29 квітня 2021 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП.

Крім того, як видно із відеозапису з нагрудної боді-камери працівника УПП у Волинській області ДПП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що повідомив поліцейського.

Однак, поліцейський УПП у Волинській області ДПП Алієв Р. Н.-о. не вжив жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Такими діями поліцейський порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому й порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є окремою підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 18 лютого 2020 р. в справі № 524/9827/16-а та від 15 квітня 2020 р. в справі № 524/3644/17.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправною та скасування постанови поліцейського УПП у Волинській області ДПП Алієвим Р. Н.-о. серії ЕАН № 4134458 від 29 квітня 2021 р. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (далі - ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 9.2.б ПДР встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

А відповідно до пункту 9.3 ПДР у разі відсутності або несправності світлових покажчиків повороту сигнали початку руху від правого краю проїзної частини, зупинки зліва, повороту ліворуч, розвороту або перестроювання на смугу руху ліворуч подаються лівою рукою, витягнутою вбік, або правою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору.

Відповідальність за частиною другою статті 122 КУпАП наступає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За змістом статті 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

З наведеної норми видно, що особа має право користуватися юридичною допомогою як під час розгляду справи про адміністративної відповідальності так і пізніше, шляхом оскарження постанови по справі в суді. При цьому, клопотання про надання можливості отримати юридичну допомогу від адвоката не обов`язково повинно подаватися в письмовій формі, оскільки при належній відеофіксації таке клопотання буде зафіксоване відеореєстратором чи відеокамерою.

Як видно з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що заявив інспектору поліції Алієву Р. Н.-о відповідне клопотання.

Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 (с) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (Рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine).

У цій справі, враховуючи заявлення позивачем відповідного клопотання, відповідачем не було надано суду доказів забезпечення права позивача на правову допомогу, чим порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами частин першої, третьої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За змістом викладеного, частина третя статті 283 КУпАП містить імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 607/3394/17.

Як видно зі змісту постанови інспектора роти № 3 батальйону № 1 УПП у Волинській області ДПП Алієва Р. Н.-о. від 29 квітня 2021 року серії ЕАН № 4134458, така не містить посилання на марку та номер відеореєстратора, у зв`язку з чим такий відеозапис не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, пунктом 9 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція може застосовувати такий превентивний захід, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Порядок застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів регулює Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за № 28/32999 (далі - Інструкція № 1026).

Порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах визначений розділом ІІІ Інструкції № 1026, відповідно до пунктів 1, 2 якого відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Порядок ведення Журналу обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису визначений у Додатку 3 до Інструкції № 1026.

Допитаний як свідок ОСОБА_2 -о. пояснив, що відеореєстратор, який використовувався для фіксації порушення, є його особистим; на обліку у відповідача такий пристрій не перебуває, дозвіл на його використання в службовій діяльності відсутній.

Крім того, із досліджених фрагментів відеозаписів видно, що всупереч приписам пункту 2 Розділу ІІІ Інструкції № 1026 відеозапис на відеореєстратори не вівся безперервно, з огляду на що неможливо впевнено стверджувати та відповідно чітко встановити, що саме автомобіль марки «Jeep Patriot Sport», державний номерний знак НОМЕР_1 , належний позивачу, є саме тим автомобілем, поворот якого зафіксовано на відеореєстратор, запис із якого надано до суду як доказ вчиненого правопорушення.

Вказана обставина є додатковою підставою для висновку про неможливість стверджувати про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 КУпАП, при тому, що інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 порушення пункту 9.2.б ПДР відповідачем не надано.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, висловленим зокрема у постанові від 23 грудня 2019 року в справі № 524/253/17.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали в рішенні суду першої інстанції та вказаній постанові достатню оцінку.

Доводи, які наводяться скаржником в апеляційній скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення та не спростовують висновків суду першої інстанції і встановлених обставин справи.

З огляду на встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не зазначено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 161/8262/21 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 17 січня 2022 року.