Справа № 460/5479/21
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2022 року м. Рівне №460/5479/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), у якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 01.03.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. 01.03.2021 та повторно 02.04.2021 він подав заяву про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", проте відповідач прийняв листами відмовив йому у призначенні пенсії через відсутність документів, які підтверджують факт постійного проживання або постійної роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років та відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії. При цьому позивач вважає, що проживання його в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення підтверджується відповідним посвідченням, довідками органу місцевого самоврядування та рішенням суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту проживання. На думку позивача, відповідач визначає його місце проживання на підставі документів про підтвердження трудового стажу трудової книжки всупереч порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2005 №22-1. Окрім цього, спростовуючи безпідставне не зарахування до страхового стажу окремих періодів його роботи позивач вказує, що відповідно до висновків Верховного Суду відсутність первинних документів або ж наявність формальних недоліків у них, враховуючи підтвердження відповідних періодів роботи записами в трудовій книжці та належними довідками, не може позбавляти його конституційного права на соціальний захист. За наведених обставин позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Зазначив, що користуючись посвідченням потерпілої особи внаслідок аварії на ЧАЕС позивач не має права на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки документально підтверджено факт постійного його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише 2 роки 8 місяців. Також повідомив, що позивач в період з 12.12.1988 по 28.11.1991 працював в м. Рівне, яке не відноситься до зони радіоактивного забруднення, а тому не міг проживати в зоні гарантованого добровільного відселення. Також відповідач вказує, що загальний страховий стаж позивача становить 20 років 02 місяці 15 днів, оскільки до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи: в колгоспі «Ленінський шлях» за 1983 рік, оскільки відсутня довідка про час роботи за фактичною тривалістю на підставі документів; на території Російської Федерації за 2004-2012 роки, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до відповідних фондів на території Російської Федерації. Враховуючи подані документи, додані до заяви, загальний період проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення становить 8 років, станом на 01.01.1993 період проживання (роботи) на території гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 8 місяців. Також у позивача відсутній необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку 25 років. Таким чином, як вважає відповідач, відсутні підстави для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи третьої категорії через відсутність документів, які підтверджують факт постійного проживання або постійної роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років. У зв`язку з цим, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою від 02.06.2021 позовна заява залишалась без руху для усунення її недоліків.

У встановлений строк позивач недоліки позовної заяви усунув, у зв`язку з чим, ухвалою від 23.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 26.01.2022 заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 , повернуто без розгляду.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відтак, при розгляді даної справи суд не враховує подану позивачем 28.07.2021 відповідь на відзив відповідача.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13-14).

Копією посвідчення Серія НОМЕР_1 , виданого 13.10.2020 Рівненською обласною державною адміністрацією повторно підтверджується, що ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с.15).

Довідками Виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 26.02.2021 №107/01, від 24.03.2021 №155/01 стверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно з травня 1987 року по 26.05.2009 був зареєстрований і проживав в с. Бережниця Дубровицького району Рівненської області, яке віднесено до третьої зони забруднення згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 30, 74).

01.03.2021 та повторно 02.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до Сарненського управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.29, 73).

Листами Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 15.03.2021 №1700-0702-8/10779 та від 27.04.2021 №1700-0304-8/18181 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Повідомлено, що враховуючи подані документи, період проживання (роботи) на території гарантованого добровільного відселення становить 8 років, однак станом на 01.01.1993 складає 2 роки 8 місяців. Окрім цього, у заявника відсутній загальний страховий стаж 25 років, чого не достатньо для призначення пенсії, оскільки не зараховано періоди роботи впродовж 2004-2012 років на території Російської Федерації у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків до відповідних фондів на території Російської Федерації. Період роботи позивача в колгоспі «Ленінський шлях», зазначений в трудовій книжці Серії НОМЕР_2 , заповненої 22.12.1983 за 1983 рік не зараховано у зв`язку з відсутністю довідки про час роботи за фактичною тривалістю на підставі документів (а.с.24-27, 69-72).

Не погоджуючись з такою відмовою органу Пенсійного фонду, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 повних роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії суд враховує, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.2.1 Порядку №22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Судом встановлено, та не заперечується сторонами що до заяв про призначення пенсії від 01.03.2021 та від 02.04.2021 позивач додав: довідки про періоди проживання в населених пунктах, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення, від 26.02.2021 №107/01, від 24.03.2021 №155/01, видані Виконавчим комітетом Дубровицької міської ради; копію посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи Серія НОМЕР_1 , виданого повторно 13.10.2020 Рівненською обласною державною адміністрацією.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).

Копією посвідчення Серія НОМЕР_1 , виданого 13.10.2020 Рівненською обласною державною адміністрацією повторно, підтверджується, що ОСОБА_1 є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи. Пред`явник має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.15).

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 вважає, що наявність у нього статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії є підтвердженням того, що станом на 1 січня 1993 року він проживав на радіоактивно забрудненій території, яка належать до зони гарантованого добровільного відселення понад 3 роки. Таким чином, вважає, що в нього є право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Згідно з абз. 3 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яка була чинною на момент видачі позивачу первинного посвідчення Серія НОМЕР_3 ) (далі Порядок - №51 ) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Суд встановив, що позивач станом на день аварії в зоні гарантованого добровільного відселення не проживав.

Відповідно до п.2 Порядку №51 , посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Зазначене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №51 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

При цьому, суд не приймає до уваги доводів відповідача про те, що користуючись посвідченням потерпілої особи внаслідок аварії на ЧАЕС позивач не має права на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до ст.55 Закону №796-XII, оскільки єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Таким чином, надаючи особі посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) Серія Б №450147, виданого 13.10.2020 Рівненською обласною державною адміністрацією повторно, підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає йому право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

За змістом частин третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Довідками від 26.02.2021 №107/01, від 24.03.2021 №155/01, виданими Виконавчим комітетом Дубровицької міської ради підтверджується, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно з травня 1987 року по 26.05.2009 був зареєстрований і проживав в с. Бережниця Дубровицького району Рівненської області, яке віднесено до третьої зони забруднення згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 30, 74).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, с. Бережниця Дубровицького району Рівненської області відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 722-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Рівненської області» увійшло до складу Дубровицької міської громади.

Таким чином, наданими позивачем довідками органу місцевого самоврядування підтверджується його факт проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з травня 1987 року по 26.05.2009.

У зв`язку з цим, саме Виконавчий комітет Дубровицької міської ради був уповноваженим органом, який видав позивачу довідки про період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Пунктом 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Відтак, загальний період проживання позивача станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення становить 5 років 7 місяців 17 днів (з 15.05.1987 по 31.12.1992), а станом на дату звернення до відповідача із заявами про призначення пенсії за віком понад 22 роки (до 26.05.2009).

При цьому, суд оцінює критично посилання відповідача на записи трудової книжки позивача Серія НОМЕР_2 , дата заповнення 22.12.1983, як на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 поза межами зони гарантованого добровільного відселення у період з 12.12.1988 по 28.11.1991, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відтак, трудова книжка не відноситься до документів, які можуть підтверджувати або спростовувати період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Окрім цього, надання інших документів, які би підтверджували період проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

Факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує виключно довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Таким чином, суд вважає, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідок органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт проживання позивача у періоди з 15.05.1987 по 31.12.1992 на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3) (станом на 01.01.1993 понад 5 років, а станом на дату звернення до відповідача із заявами про призначення пенсії за віком понад 22 роки), суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ (1 рік за повних 3 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, але не більше 6 років).

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.05.2019 у справі №357/9973/16-а (№К/9901/18208/18).

Оцінюючи доводи відповідача щодо відсутності у позивача визначеного законом мінімального страхового стажу для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, суд враховує таке.

Як зазначалось судом, статтею 55 Закону №796-ХІІ визначено, що необхідний мінімальний страховий стаж для призначення пенсії зменшується на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною першою ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 29 років.

Суд встановив, що позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Відтак, для вирішення питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ слід встановити, чи було у позивача станом на дату його звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії 23 роки страхового стажу.

Із наявного в матеріалах справи розрахунку загального страхового стажу, проведеного відповідачем, вбачається, що страховий стаж позивача становить 20 років 1 день днів та складається із періодів: з 01.01.1984 по 23.10.1984, з 31.10.1984 по 31.10.1986, з 25.02.1987 по 18.07.1988, з 19.07.1988 по 08.12.1988, з 12.12.1988 по 28.11.1991, з 01.12.1991 по 04.03.1998, з 16.03.1998 по 31.05.2000, з 01.06.2000 по 31.12.2003, з 13.02.2010 по 24.03.2010, з 05.05.2017 по 19.07.2017

При цьому, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи:

з 22.12.1983 по 31.12.1983 в колгоспі, оскільки відсутня довідка про час роботи за фактичною тривалістю на підставі документів;

з 2004 по 2012 роки на території Російської Федерації, оскільки відсутня інформацію про сплату страхових внесків до відповідних фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів трудової книжки позивача Серія НОМЕР_2 , дата заповнення 22.12.1983, №1, №2 стверджується, що ОСОБА_1 в період з 22.12.1983 по 23.10.1984 був членом колгоспу «Ленінським шляхом» та звільнений у зв`язку з призовом до Радянської Армії (а.с.16).

За правилами ч. 2 ст. 56 Закону №1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Водночас, відповідачем не надано суду доказів здійснення своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи допомозі позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування до страхового стажу вказаного вище періоду роботи в колгоспі або ж спростування факту такої роботи. Окрім цього, відповідачем не доведено факту невиконання позивачем в період з 22.12.1983 по 31.12.1983 мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував вказаний період роботи до загального страхового стажу позивача.

Оцінюючи правомірність поведінки відповідача щодо не зарахування до загального страхового стажу позивача його періодів роботи на території Російської Федерації впродовж 2004-2012 років, суд враховує таке.

Наданими позивачем копія трудових договорів, укладених між Відкритим акціонерним товариством «Елеваторспецстрой» та ОСОБА_1 підтверджуються його трудові відносини як працівника на посаді машиніста крану автомобільного в період з 21.05.2004 по 21.05.2005, з 22.05.2005 по 22.05.2006, з 23.05.2006 по 23.05.2007, з 28.05.2007 по 26.05.2008, з 25.11.2008 по 19.11.2009, з 11.05.2010 по 07.04.2011, з 21.06.2011 по 10.05.2012, з 09.07.2012 по 22.04.2013 (а.с.41-60).

Наданою позивачем довідкою ВАТ «Елеваторспецстрой» від 08.02.2021 №19 підтверджується, зокрема й факт роботи позивача у вказані вище періоди та його звільнення у зв`язку з закінченням строку трудового договору 31.12.2012 (а.с.78).

Зазначене підтверджується також і довідками ВАТ «Елеваторспецстрой» про періоди роботи від 19.06.2009 №27, від 13.09.2012 №194 та довідками про заробітну плату від 13.09.2012 №193, від 26.02.2021 №18 (а.с.65,67,68, 77,79).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» 29 червня 2004 року №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

За приписами чинного пенсійного законодавства до питання призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між Україною та іншими державами.

13 березня 1992 року в місті Москві підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).

Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року (далі - Угода), а саме статті 6 Угоди, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, Угодою у галузі пенсійного забезпечення не встановлено обов`язкової умови для зарахування стажу, одержаного за роботу у державі-учасниці Угоди як сплата внесків до відповідних фондів.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Статею 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1969 року, до якої Україна приєдналася відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1986 року, визначено, що учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору.

Вказана вище правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 у справі №686/4998/15, а також в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі №21-457а14.

Відповідно до пункту 1 статті 24 №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Статтею 113 Закону №1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частина 2 статті 17 Закону) незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 20 Закону №1058-IV).

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території Російської Федерації, незалежно від сплати страхових внесків до фондів такої держави.

Виходячи із системного аналізу спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до його загального страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 21.05.2004 по 21.05.2005, з 22.05.2005 по 22.05.2006, з 23.05.2006 по 23.05.2007, з 28.05.2007 по 26.05.2008, з 25.11.2008 по 19.11.2009, з 11.05.2010 по 07.04.2011, з 21.06.2011 по 10.05.2012, з 09.07.2012 по 31.12.2012, які підтверджені належними і допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи протиправно не зараховані періоди роботи ОСОБА_1 у колгоспі «Ленінським шляхом» та на території Російської Федерації, його загальний страховий стаж станом на дату звернення із заявами про призначення пенсії становив понад 27 років.

У зв`язку з цим, у розпорядженні відповідача було достатньо документів, які би слугували йому підставою для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з частинами 1 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV).

Позивач 06 травня 1966 року народження звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку 01.03.2021, а відтак, має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку з дня звернення.

Разом з тим, суд вважає безпідставними твердження позивача про протиправність та незаконність рішення відповідача, оскільки будь-якого рішення про відмову в призначенні пенсії відповідачем не приймалось, а спір у даній справі виник у зв`язку з протиправною відмовою відповідача у призначенні пенсії зі зменшення пенсійного віку, обґрунтування якої викладені у листах Пенсійного органу.

Відтак, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у даній справі є визнання протиправною відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком зі зменшенням встановленого законом пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Як зазначалось судом, за правилами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що з метою повного і ефективного захисту порушеного права позивача, яке унеможливить його повторне звернення до суду з позовною заявою, слід вийти за межі заявлених у позовній заяві позовних вимог, зобов`язавши відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 починаючи із 01.03.2021 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до його загального страхового стажу періоди роботи в колгоспі «Ленінським шляхом» з 22.12.1983 по 31.12.1983, та період роботи на території Російської Федерації з 21.05.2004 по 21.05.2005, з 22.05.2005 по 22.05.2006, з 23.05.2006 по 23.05.2007, з 28.05.2007 по 26.05.2008, з 25.11.2008 по 19.11.2009, з 11.05.2010 по 07.04.2011, з 21.06.2011 по 10.05.2012, з 09.07.2012 по 31.12.2012.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.80) відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити починаючи із 01.03.2021 ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до його загального страхового стажу періоди роботи в колгоспі «Ленінським шляхом» з 22.12.1983 по 31.12.1983, та період роботи на території Російської Федерації з 21.05.2004 по 21.05.2005, з 22.05.2005 по 22.05.2006, з 23.05.2006 по 23.05.2007, з 28.05.2007 по 26.05.2008, з 25.11.2008 по 19.11.2009, з 11.05.2010 по 07.04.2011, з 21.06.2011 по 10.05.2012, з 09.07.2012 по 31.12.2012.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області () на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 26 січня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м. Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Д.П. Зозуля