Справа № 460/151/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
21 грудня 2021 року м. Рівне №460/151/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Сищук К.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: представник Шеруда О.П., третьої особи позивача: представник не прибув,
відповідача: представник Літвін С.М., третьої особи відповідача: представник Матвієнко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2
доМіністерства оборони України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки
визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.07.2020 року №102 про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю її сина ОСОБА_3 ;
зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 та дочці померлого одноразової грошової допомоги в розмірі 500- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що жодний нормативний документ не містить норми, яка б заперечувала право на звернення до органу про призначення та виплати одноразової грошової допомоги за умови відсутності на військовій службі та недоведеності вини особи, в діях якої вбачаються ознаки кримінального правопорушення. Вказала, що оскільки відсутній вирок стосовно її сина, підстав для відмови у призначенні та виплати одноразавої грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" немає. Зауважила, що лише у травні 2020 року змогла звернутися за призначенням вказаної виплати, оскільки не мала необхідного пакету документів. Просила позов задовольнити повністю.
Ухвалою від 14.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивачем пропущено строк на звернення отримання одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Крім того, зазначив, що на час смерті ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину, що свідчить про наявність в його діях складу як адміністративного та кримінального правопорушення. А тому вказав, що п.4 протоколу Комісії Міністерства оборони України від 23.07.2020 №102 прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Тому, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні 23.03.2021 розгляд справи відкладено до 14.04.2021.
05.05.2021 розгляд справи відкладено до 26.05.2021, яке в подальшому відкладено до 30.06.2021.
Ухвалою суду 30.06.2021 вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
26.07.2021 розгляд справи відкладено до 11.08.2021.
У судовому засіданні 11.08.2021 ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та перейдено до розгляду справи по суті.
У судовому засіданні 28.09.2021 розгляд справи відкладено до 06.10.2021.
У судовому засіданні 06.10.2021 ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 , розгляд справи відкладено до 10.11.2021.
11.11.2021 розгляд справи відкладено до 30.11.2021.
У судовому засіданні 30.11.2021 розгляд справи відкладено до 09.12.2021.
09.12.2021 розгляд справи відкладено до 21.12.2021.
У судовому засіданні 21.12.2021 закінчено судовий розгляд винесенням ухвали.
Дослідивши матеріли по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.
Відповідно до довідки від 22.08.2014 №1167 Костопільського районного військового комісаріату, ОСОБА_3 1985 року народження на підставі Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» з 10 квітня 2014 р. призваний Контопільським районним військовим комісаріатом для проходження військової служби у Збройних Силах України до проведення демобілізації.
Як стверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) з 09.04.2014 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення з призначенням на посади і вважати таким, що з 09.04.2014 посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно із Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.03.2018, рядового ОСОБА_3 , який 31.07.2015 прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_3 м. Мукачеве, як такий, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 і знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок кардіоміопатії неуточненої, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 09.11.2015. Смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
14.03.2019 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася ОСОБА_1 із заявою про направлення документів до Військово-лікарської комісії Західного регіону для встановлення причинного зв`язку смерті сина пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно із Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол №181 від 02.05.2019) встановлено, що захворювання солдата ОСОБА_3 1985 року народження, «Кардіоміопатія неуточнена», підтверджене витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_2 №66 від 19.03.2018р. та висновком судово-медичного експерта №200 від 09.12.2015 Костопільського міжрегіонального відділення Рівненського обласного бюро судово-медичної експертизи, які на підставі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 10.11.2015 виданого виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Костопільського району Рівненській області, та довідки про причин смерті №200 від 09.11.2015р., виданої Костопільським міжрайонним відділенням Рівненського обласного бюро судово-медичної експертизи; послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , - захворювання причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.
У травні 2020 ОСОБА_1 звернулася до Костопільського РТЦК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
03.08.2020 за №1799 ОСОБА_1 повідомлено про оспорюване рішення затверджене п.4 протоколу Комісії Міністерства оборони України від 23.07.2020 №102, яким відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги матері та дочці померлого ОСОБА_3 .
Позивач вважаючи, що протокол Комісії Міністерства оборони України від 23.07.2020 №102 прийнятий з порушенням законодавства України, звернулася до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.
За змістом частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок ;ння і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та ні збори чи для проходження служби у військовому резерві, (далі - Порядок № 975). Заповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання звої грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, зобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Згідно копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце - лісовий масив поблизу с. Пісків, Костопільський район, Рівненська область.
Станом на 09.11.2015 Законодавцем чітко врегульоване питання щодо строку звернення осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Судом встановлено, що днем виникнення права на звернення за отримання одноразової допомоги для позивача є - 09.11.2015, проте ОСОБА_1 звернулася до Костопільського районного територіального комплектування та соціальної підтримки із заявою про виплату одноразової грошової травні 2020 року.
Як слідує з матеріалів справи позивачем до травня 2020 року неодноразово вживалися заходи щодо звернення за одноразовою грошовою допомогою, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Крім того, судом досліжено, що ОСОБА_4 зверталася в інтересах своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 (дочка загиблого ОСОБА_3 ) за вищезазначеною одноразовою грошовою допомогою.
Суд зазначає, що частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду стало прийняття Міністерством оборони України рішення, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.07.2020 №102.
Однак, неодноразові звернення позивача, в тому числі ОСОБА_4 в інтересах своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 , свідчать про те, що позивач була обізнана про порушення своїх прав, свобод чи інтересів до прийняття Міністерством оборони України рішення від 25.07.2020 №102.
Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, відповідно після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини. У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
У Справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа «Мельник проти України») погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Згідно з частиною 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З огляду на те, що позовна заява ОСОБА_1 подана до суду з пропуском встановленого законом процесуального строку на звернення до суду суд приходить до висновку, що її слід залишити без розгляду.
На підставі вищезазначеного та керуючись статтями 122, 123, 171, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 17.01.22

Суддя У.М. Нор