Справа № 240/17167/21
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 109040000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Лавренчук О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації,
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 08.11.2021. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Звертає увагу, що ні в матеріалах справи, ні в позові не міститься підтверджуючої інформації про те, чим саме Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області порушило права позивача, з чого можна зробити висновок, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області ніяким чином права позивача - не порушило, та ніякої протиправності в його діях не вбачається. Абзацом першим ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613- VI передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Зазначає, що у позивача жодних відносин з Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області не виникало. Відтак, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки жодним чином не порушувало права позивача.
У період із 07.12.2021 по 21.1.2021 (включно) головуюча суддя перебувала у відпустці.
До суду 17.01.2022 надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи копії заяви позивача від 27.04.2021 з додатком (копія рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 12.12.2017 у справі №288/18/15-ц ).
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
При зверненні до суду позивача зазначила, що відповідачем не вчинено дій на виконання вимог заяви та не надано відповідь на заяву.
Відповідачем до суду надано копію листа Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 12.05.2021 №Д-418/0-441/6-21, адресованого ОСОБА_1 у якому повідомило про те, що судове рішення допускається до виконання лише після набрання ним законної сили. Зазначає про ухвалу ВС від 03.06.2019 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Попільнянського районного суду Житомирської області у справі №288/18/15-ц, а тому вважає, що задоволення прохання, викладене у заяві від 22.04.2021 до прийняття остаточного рішення у справі №288/18/15-ц є передчасним.
Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний вчинити дії щодо скасування державної реєстрації земельних ділянок.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо відмови у задоволенні заяви з підстав, викладених у листі відповідача від 12.05.2021 №Д-418/0-441/6-21, суд відмічає наступне.
Так у листі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 12.05.2021 №Д-418/0-441/6-21, адресованого ОСОБА_1 заявника повідомило про те, що судове рішення допускається до виконання лише після набрання ним законної сили. Зазначає про ухвалу ВС від 03.06.2019 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Попільнянського районного суду Житомирської області у справі №288/18/15-ц, а тому вважає, що задоволення прохання, викладене у заяві від 22.04.2021 до прийняття остаточного рішення у справі №288/18/15-ц є передчасним.
Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Суд відмічає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув касаційну скаргу на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області у справі №288/18/15-ц від 12 грудня 2017 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року, постановою від 18 травня 2020 року рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року залишив без змін. Поновив виконання рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року.
Отже, станом на дату звернення позивача до відповідача, рішення Попільнянського районного суду Житомирської області у справі №288/18/15-ц від 12 грудня 2017 року було обов`язковим до виконання.
Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для відмови відповідача у задоволенні заяви позивача від 22.04.2021 із твердженням, що: " задоволення прохання, викладене у заяві від 22.04.2021 до прийняття остаточного рішення у справі №288/18/15-ц є передчасним", є такими, що не відповідають дійсним обставинам.
Суд відмічає, що у листі відповідачем не вказано інших підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 ..
Отже, аргументи відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, судом до уваги не беруться, оскільки вони не були підставою для відмови у задоволенні заяви позивача від 22.04.2021.
Щодо обов`язку відповідача скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, суд зазначає наступне.
Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 (далі - Положення №15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Основним завданням Держгеокадастру є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів (п.3 Положення №15).
Відповідно до пункту 25-1 Положення №15 Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.
Частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року №3613-VI (далі - Закон №3613), Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно частини 5 статті 5 Закону №3613 внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №3613 внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Приписами п. 5 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. №1051 (далі - Порядок №1051) встановлено, що до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.
Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.
Пунктом 6. Порядку №1051 визначено, що до повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та державних кадастрових реєстраторів його територіальних органів (у тому числі таких, що провадять свою діяльність на районному (міському) рівні, в мм. Києві та Севастополі) належать, зокрема, здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації.
Пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру №1051, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: 1) поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; 2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру; 3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.
Згідно вимог п.10 ст. 24 Закону №3613 державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про спірні земельні ділянки, копії яких до суду надав відповідач, спірні земельні ділянки було зареєстровано 17.11.2010 Відділом Держгеокадастру у Попільнянському районі Житомирської області.
Згідно вимог п. 13. ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:
поділу або об`єднання земельних ділянок;
скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;
якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Пунктом 4. Порядку визначено, що ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.
Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.
Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держгеокадастром за погодженням з Мінекономіки державне підприємство, яке належить до сфери управління Держгеокадастру.
Пунктом 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру «Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру» 12.11.2019 №285, визначено, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Держав (пп. 9); здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації (пп. 11).
З огляду на вищевказані норми права, підставою для скасування державної реєстрації земельних ділянок є звернення позивача з заявою з відповідними документами, що підтверджують обов`язок відповідача вчинити дії щодо спірних земельних ділянок.
Суд відмічає, що єдиною підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 відповідач вказав на відсутність остаточного рішення у справі №288/18/15-ц.
Однак, в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21.05.2020 було оприлюднено постанову Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №288/18/15-ц яким рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року залишено без змін.
Окрім того, позивачем разом із заявою від 27.04.2021 було додано копію рішення з відміткою про набрання ним законної сили.
Належними доказами підтверджується, що станом на 03.11.2021 у Державному земельному кадастрі про земельні ділянки наявна інформація, яка підтверджує зареєстроване право власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
До суду не надано доказів, що станом на дату ухвалення рішення у справі, постанова Попільнянського районого суду Житомирської області від 12.12.2021 у справі №288/18/15-ц є виконаною в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на державу покладено обов`язок виконання рішень Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року суд прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.
У рішенні Європейського суду з прав людини Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року суд констатував, що втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.
Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.
На підставі викладеного можна дійти до висновку, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) в суду є обов`язок відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Відтак, у разі встановлення протиправності дій суб`єкта владних повноважень у суду виникає обов`язок відновити порушене право особи, зумовлене цими протиправними діями, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії, які максимально спрямовані на захист права особи, право якої порушене, та на відновлення законного становища. При цьому, важливого значення набуває чіткість та однозначність формулювання дій, які підлягають виконанню суб`єктом владних повноважень.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову відповідача у скасуванні державної реєстрації спірних земельних ділянок.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук