Справа № 320/10828/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року справа №320/10828/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С. О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради про визнання неправомірною відмовb та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, у якому просить суд:

- визнати неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради від 24.06.2021 №3718 щодо не нарахування та не виплати допомоги на дитину з інвалідністю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за період з 01.08.2014 по 31.08.2019;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради нарахувати та виплатити допомогу на дитину з інвалідністю ОСОБА_2 , які не виплачені ОСОБА_1 за період з 01.08.2014 по 31.08.2019;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради нарахувати та виплатити надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.08.2019.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є внутрішньо переміщеною особою та має право на отримання державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю.

Позивачка зазначила, що Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради відмовило їй у призначенні та виплаті відповідної державної соціальної допомоги та надбавки за минулий період, зокрема, за період з серпня 2014 року по серпень 2019 року, коли ОСОБА_1 та її син проживали на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Позивачка не погоджується з відмовою відповідача, вважає її протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що в силу вимог чинного законодавства виплата державної соціальної допомоги за минулий період здійснюється на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Антрацитівським РВ УМВС України в Луганській області, 07.09.1999 (а.с.4-7).

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.11.2006, позивачка є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

09.11.2020 Деснянським відділом Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київської області видано ОСОБА_2 паспорт громадянина України № НОМЕР_3 (а.с.9).

26.07.2021 Управлінням соціального захисту населення Ірпінської міської ради позивачу та її син, ОСОБА_2 , видані довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.07.2021 №3251- та №3251- (а.с.8 та 10).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має статус дитини з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської району м.Києва (а.с.12).

У вказаному посвідчені позивачка вказана в якості законного представника дитини.

Відповідно до медичного висновку Антрацитівської центральної районної лікарні від 12.07.2013 №58 ОСОБА_2 хворіє на дитячий аутизм (психічне захворювання) (а.с.13).

З матеріалів справи слідує, що Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на підставі заяви позивачки (а.с.62) було прийнято рішення від 06.09.2019 про призначення ОСОБА_1 державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю на період з 01.09.2019 по 24.10.2024 у розмірі 1094,80 грн. щомісячно та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю на період з 01.09.2019 по 24.10.2024 у розмірі 1059,00 грн. щомісячно (а.с.61).

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.09.2019 призначено ОСОБА_1 державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю на період з 27.08.2019 по 24.10.2024 у розмірі 1094,80 грн. щомісячно та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю на період з 27.07.2019 по 24.10.2024 у розмірі 1059,00 грн. щомісячно (а.с.58).

У рішенні Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.03.2020 визначені розміри призначеної ОСОБА_1 державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю за періоди з 01.08.2014 по 24.10.2024 (а.с.56).

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.04.2020 призначено ОСОБА_1 державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю за період з 09.08.2019 по 24.10.2024 (з 09.08.2019 по 30.11.2019 - 1094,80 грн. щомісячно та з 01.12.2019 по 24.10.2024 - 1146,60 грн. щомісячно) та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю за період з 09.08.2019 по 24.10.2024 (з 09.08.2019 по 30.11.2019 - 1059,00 грн. щомісячно та з 01.12.2019 по 24.10.2024 - 1109,00 грн. щомісячно) (а.с.52).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка зверталась до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою від 19.11.2019, у якій просила виплатити допомогу на дитину з інвалідністю, ОСОБА_2 , за період з серпня 2014 року по серпень 2019 року, оскільки ОСОБА_1 із дитиною проживали на тимчасово окупованій території та не отримували відповідний вид соціальної допомоги за вказаний період (а.с.47).

Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації листом від 03.12.2019 №35-2447 повідомило позивачці про відсутність підстав для виплати відповідної допомоги за період з серпня 2014 року по серпень 2019 року, оскільки з наданих ОСОБА_1 документів вбачається, що позивачці було виплачено вказану допомогу по 31.08.2019 в Луганській обл., Антрацитівський р-н, смт.Іванівка (а.с.47).

Судом встановлено, що позивачка звернулась до Управління праці та соціального захисту населенні Ірпінської міської ради із заявою від 22.02.2021 про призначення державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю віком до 18 років та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю віком від 6 до 18 років (а.с.45-46).

Управління праці та соціального захисту населенні Ірпінської міської ради звернулось до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із листами від 22.02.2021 б/н, від 23.04.2021 №1885 та від 13.05.2021 №2121 з проханням направити відповідачу особову справу та довідки-атестата одержувача допомоги, ОСОБА_1 (а.с.48-49).

Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві листом від 15.06.2021 №403/19 направило відповідачу особу справу одержувача допомоги та атестат, в якому вказано про зняття ОСОБА_2 з обліку з 01.07.2021 (а.с.50).

Вказані документи були зареєстровані в Управлінні праці та соціального захисту населенні Ірпінської міської ради 1606.2021 за вх.№170.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населенні Ірпінської міської ради від 17.06.2021 призначено ОСОБА_1 допомогу на дитину з інвалідністю з 01.07.2021 по 24.10.2024 у розмірі 1238,30 грн. та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю за період з 01.07.2021 по 24.10.2024 у розмірі 1197,50 грн. (а.с.42).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась до Управління праці та соціального захисту населенні Ірпінської міської ради із заявою від 18.06.2021, у якій просила виплатити допомогу на дитину з інвалідністю на сина ОСОБА_2 за період з серпня 2014 року по серпень 2019 року включно.

У вказаній заяві позивачка повідомила, що з серпня 2014 року по серпень 2019 року вона з дитиною проживали на тимчасово окупованій території та не отримували відповідний вид соціальної допомоги (а.с.41).

Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради листом від 24.06.2021 №3718 повідомило позивачці, що ОСОБА_1 перебуває в управлінні на обліку з 01.07.2021. Вищевказану допомогу позивачці призначено згідно довідки-атестату з 01.07.2021 по 24.10.2024 в розмірі -2435,80 щомісячно.

Відповідач зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеної особи", орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплат з місяця, в якому надійшла заява переміщеної особи.

У зв`язку з цим, відповідач зазначив про відсутність підстав для повернення коштів за серпень 2014 року по серпень 2019 року (а.с.40).

Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо здійснення нарахування та виплати позивачці та її сину державної соціальної допомоги як дитині з інвалідністю та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю, позивачка звернулась з даним позовом до суду про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" від 16.11.2000 №2109-II (далі-Закон №2109, в редакції, яка була чинна у період з серпня 2014 року по серпень 2019 року) право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, визначається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 2 Закону №2109 визначено, що державна соціальна допомога призначається у таких розмірах, зокрема, на дітей з інвалідністю віком до 18 років - 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Прожитковий мінімум визначається відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" та щорічно затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України і періодично переглядається відповідно до зростання індексу споживчих цін разом з уточненням показників Державного бюджету України.

Розміри державної соціальної допомоги підвищуються у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму.

Державна соціальна допомога встановлюється в новому розмірі з дня набрання чинності законом про збільшення розміру прожиткового мінімуму.

Частинами третьою-четвертою статті 3 Закону №2109 визначено, що надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А встановлюється в розмірі: на дитину з інвалідністю підгрупи А віком до 6 років - прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; на дитину з інвалідністю підгрупи А віком від 6 до 18 років - прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

Надбавка на догляд за іншою дитиною з інвалідністю встановлюється в розмірі:на дитину з інвалідністю віком до 6 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років;на дитину з інвалідністю віком від 6 до 18 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

Частиною п`ятою статті 3 Закону №2109 (в редакції до 31.12.2017) встановлено, що надбавка на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом. Надбавка на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина-інвалід потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом. Одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною-інвалідом призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

При визначенні розмірів надбавок на догляд за інвалідами з дитинства та дітьми-інвалідами з важкими формами інвалідності, які потребують постійного стороннього догляду або допомоги (прикуті до ліжка, сліпоглухонімі, з психічними вадами тощо) внаслідок захворювань за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, не може застосовуватися рівень забезпечення прожиткового мінімуму.

При призначенні та виплаті надбавки на догляд застосовуються відповідно статті 4 - 17 цього Закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону №2109 (в редакції з 01.01.2017) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина з інвалідністю потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Одному з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновителів, опікуну, піклувальнику надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А, а також одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

При визначенні розмірів надбавок на догляд за особами з інвалідністю з дитинства та дітьми з інвалідністю з важкими формами інвалідності, які потребують постійного стороннього догляду або допомоги (прикуті до ліжка, сліпоглухонімі, з психічними вадами тощо) внаслідок захворювань за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, не може застосовуватися рівень забезпечення прожиткового мінімуму.

При призначенні та виплаті надбавки на догляд застосовуються відповідно статті 4 - 17 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону №2109 на дітей з інвалідністю державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, але не більш як по місяць досягнення дитиною з інвалідністю 18-річного віку.

Статтею 8 Закону №2109 визначено, що заява про призначення державної соціальної допомоги подається особою з інвалідністю з дитинства до місцевої державної адміністрації за місцем проживання.

Згідно з частинами першою-третьою статті 9 Закону №2109 державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства або на дітей з інвалідністю віком до 18 років призначається місцевою державною адміністрацією.

Заява про призначення державної соціальної допомоги розглядається місцевою державною адміністрацією не пізніше 10 днів після надходження заяви з усіма необхідними документами.

Державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням.

Відповідно до частини першої-четвертої статті 10 Закону №2109 державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об`єднаннями зв`язку за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або батьків, усиновителів, яким призначена допомога на дітей з інвалідністю. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання.

Виплата державної соціальної допомоги провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені місцевою державною адміністрацією строки.

Призначена державна соціальна допомога виплачується особі з інвалідністю з дитинства незалежно від одержуваного нею заробітку, стипендії, аліментів або інших доходів.

Державна соціальна допомога, яка призначена на дитину з інвалідністю віком до 18 років, виплачується незалежно від одержання на неї інших видів допомоги.

Частиною другою статті 12 Закону №2109 визначено, що суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум особою з інвалідністю чи її офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування особи з інвалідністю на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об`єктивні обставини, коли особа з інвалідністю чи її батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.

Невиплату або відмову у виплаті державної соціальної допомоги за минулий час може бути оскаржено у судовому порядку відповідно до закону (частина третя статті 12 Закону №2109).

Аналогічні за змістом положення закріплені у Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів України від 30.04.2002 №226/293/169 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.05.2002 за №466/6754 (далі-Порядок №226, який був чинний до 10.06.2021).

Пунктом 4.3 Порядку №226 (в редакції до 11.06.2016) передбачено, що при зміні одержувачем державної соціальної допомоги місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідним місцевим органом з питань соціального захисту населення за новим місцем проживання з того часу, з якого вона була припинена за попереднім місцем проживання.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №226 (в редакції з 11.06.2016) у разі зміни одержувачем державної соціальної допомоги місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідним структурним підрозділом з питань соціального захисту населення за новим місцем проживання з дня, наступного за днем припинення цієї виплати за попереднім місцем проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, державна соціальна допомога як особі з інвалідністю та надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю виплачувалась позивачці та її сину за місцем їхнього проживання в смт.Іванівка, Антрацитівського району, Луганської області.

Вказаний населений пункт належить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085.

Так, з банківських виписок по рахунку позивача за період з травня по серпень 2014 року вбачається, що остання виплата державної соціальної допомоги позивачці була здійснена у липні 2014 року (а.с.15-16).

За новим місцем проживання позивачці було нараховано та виплачену відповідну державну соціальну допомогу з вересня 2019 року (а.с.21-27).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачці не здійснювалась нарахування та відповідної державної соціальної допомоги за період з серпня 2014 року по серпень 2019 року.

Суд зазначає, що копія трудової книжки позивачки, яка долучена до матеріалів справи, містить останній запис від 31.12.2016 про звільнення ОСОБА_1 з роботи у відокремленому підрозділі "Шахта Краснокутська" Державного підприємства "Донбас-Антрацит" (а.с.14).

З вказаного слідує, що позивачка набула право на призначення та нарахування надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю, яка передбачена ст.3 Закону №2109, з наступного дня після звільнення, тобто з 01.01.2017.

Разом з тим, позивачка не мала можливості реалізувати своє право на отримання відповідної надбавки через перебування на території населеного пункту, в якому органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

07.11.2014 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" №595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 8 Тимчасового порядку встановлено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до частин першої-другої статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Частинами першою та третьою статті 7 вказаного Закону визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що реалізація права на отримання соціальної допомоги пов`язана з фактом реєстрації особи як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як зазначено вище, позивачка та її син перебувають на обліку в Управлінні праці та соціального захисту Ірпінської міської ради як переміщені особи у зв`язку з проведенням антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", про що свідчать довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.07.2021 №3251- та №3251-.

Відповідач, відмовляючи позивачці у здійсненні нарахування та виплати державної соціальної допомоги за період з серпня 2014 року по серпень 2019 року, зазначив, що відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 (далі-Порядок №365), орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи.

Так, відповідно до пункту 15 Порядку №365 орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335, яка набрала чинності 12.05.2018, було викладено пункт 15 Порядку №365 у такій редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 у справі №640/18720/18, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019, визнано протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Отже, підпункт 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 був визначений протиправним та нечинним у судовому порядку лише в частині виплати за минулий період внутрішньо переміщеній особі пенсії, а не державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю та надбавки за доглядом за дитиною з інвалідністю.

Натомість суд зауважує, що право на отримання державної соціальної допомоги для дітей з інвалідністю та надбавки за доглядом за дитиною з інвалідністю за минулий період, у тому числі для внутрішньо переміщеної особи, безпосередньо передбачено ст.12 Закону №2109.

При цьому суд зауважує, що відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, для проведення виплат, які не виплачені за минулий період, не звільняє державу в особі уповноваженого органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум допомоги.

Так, суд звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру проведення виплат, які не виплачені за минулий період, що сприяло б юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав належних і достатніх доказів, які б підтверджували правомірність відмови у здійсненні нарахування та виплати позивачці державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю за минулі періоди.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, оформлену листом від 24.06.2021 №3718, у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на дитину з інвалідністю за період з 01.08.2014 по 31.08.2019 та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю за період з 01.01.2017 по 31.08.2019.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради нарахувати та виплатити допомогу на дитину з інвалідністю ОСОБА_2 , які не виплачені ОСОБА_1 за період з 01.08.2014 по 31.08.2019, та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.08.2019, суд зазначає таке.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачці у нарахуванні та виплаті державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю за період з 01.08.2014 по 31.08.2019 та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю за період з 01.01.2017 по 31.08.2019, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувана відмова відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю за період з 01.08.2014 по 31.08.2019 та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю за період з 01.01.2017 по 31.08.2019.

Таким чином, позовні вимог підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, оформлену листом від 24.06.2021 №3718, у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на дитину з інвалідністю, ОСОБА_2 , за період з 01.08.2014 по 31.08.2019 та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю, ОСОБА_2 , за період з 01.01.2017 по 31.08.2019.

3. Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, ОСОБА_2 , за період з 01.08.2014 по 31.08.2019 та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю, ОСОБА_2 , за період з 01.01.2017 по 31.08.2019.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дудін С.О.