Справа № 320/13391/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Київ № 320/13391/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі по тексту відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), у якому позивач просить суд:

- визнати дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області протиправними, що полягають у неврахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 час навчання з 01.09.1982 року по 19.07.1985 року в СПТУ № 51 м. Лисичанська та періоди роботи з 29.07.18985 року по 06.03.1995 рік ОСОБА_2 содовому заводі ім. В.І.Леніна для призначення пенсії за віком за Списком №2, неврахуванні документів, що підтверджують пільговий стаж, і як наслідок відмова у її призначенні;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 18.09.2020 року, з урахуванням періоду її навчання з 01.09.1982 року по 19.07.1985 року в СПТУ № 51 м. Лисичанська, урахуванням періодів її роботи з 29.07.1985 року до 17.01.1994 року лаборантом хімічних аналізів цеху хлористого кальцію, з 17.01.1994 року по 06.03.1995 року завантажувачем- розвантажувачем 3 розряду відділення кальцинації цеху і виробництва кальцинованої соди Ордена Леніна Лисичанському содовому заводі ім. В. І .Леніна.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що спірним рішенням їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку відсутністю у неї пільгового стажу необхідного для призначення пенсії. Позивач вказала, що відповідач помилково до її пільгового стажу не зарахував періодів навчання з 01.09.1982 року по 19.07.1985 року в СПТУ № 51 м. Лисичанська та час роботи з 29.07.1985 року по 06.03.1995 рік Ордена Леніна сому содовому заводу ім. В.І.Леніна, не зважаючи на те, що позивачем було надано копію трудової книжки, диплом про навчання, накази про атестацію та інші документи по ОСОБА_2 содовому заводу ім. В. І .Леніна.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано докази по справі від відповідача.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, №383 від 18.11.2005 року до пільгового стажу зараховують весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 р.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідач наголосив, що у довідці мають бути зазначені: періоди роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списку до якого включається даний період роботи, первинні документи за час виконання робіт, на підставі яких видана довідка. Таких документів позивач не надала. За записами трудової книжки не можливо визначити періоди зайнятості заявниці повний робочий день у важких та шкідливих умовах праці, інформація про атестацію робочих місць відсутня. За наданими документами страховий стаж позивача становить 37 років 9 місяців 26 днів, відтак право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку позивач набуде по досягненню 60 років.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Вишнівським МВМГУ МВС України в Київській області, 28.05.1997 року.

18.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

До заяви позивачем додано наступні документи: копія трудової книжки, довідки Виробничого підрозділу Київської дистанції колії ПАТ «Українська заліниця» РФ «Південно-західна залізниця» від 01.11.2017 №1319, архівні довідки видані трудовим архівом Лисичанської міської ради від 12.09.2017 №3572/01-26, від 12.09.2017 №3573/01-26, від 12.09.2017 № 3574/01-26, довідку про заробітну плату для обчислення пенсії вих. №652 від 18.06.2020 видану ВП Київська дистанція колії, витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ВАТ «Лисичанська сода» (), довідку про перейменування Ордена Леніна Лисичанський содовий завод ім. В.І. Леніна, архівні довідки від 12.09.2017 №3575/01-26, від 12.09.2017 №3571/01-26, довідку видану Луганською обласною державною адміністрацією Головного управління праці та соціального захисту населення від 01.12.2004 №11/6403-33, довідку від 10.01.2014 №3-10/02 видану Лисичанською міською радою Луганської області, наказ від 10.06.1994 № 29 ВАТ «Лисичанська сода». Наказ від 30.11.1993 №444 Ордена Леніна Лисичанський содовий завод ім. В.І. Леніна, наказ від 04.03.1988 № 100 Ордена Леніна Лисичанський содовий завод ім. В.І. Леніна, наказ від 16.11.1989 № 594 ОСОБА_2 содовий завод ім. В.І. Леніна, наказ від 25.05.1994 №1 ВАТ «Лисичанська сода», диплом номер НОМЕР_2 .

Рішенням Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №24 від 22.09.2020 «Про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах» ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу.

У вказаному рішенні відповідач зазначив, що у разі ліквідації підприємства, установи організацій без визначення правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством соціальної політики та Міністерством фінансів України.

Якщо підприємство ліквідоване без визначення його правонаступника пільговий стаж підтверджується у Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 р. №18-1.

Відповідно до Єдиного державного реєстру страхувальників ВАТ «Лисичанська сода» припинило свою діяльність у зв`язку з визнанням її банкрутом за рішенням суду від 27.08.2013 року №20/176.

За архівною довідкою виданою трудовим архівом Лисичанської міської ради від 12.09.2017 р. № 3571/01-26 зарахувати період роботи з 29.07.1985 р. по 06.03.1995 як пільговий стаж, можливо за умови підтвердження цього періоду Комісією з підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного України у Київській області.

Враховуючи вищезазначене, підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 ст.114 Закону відсутні. За наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 37 років 9 місяців 26 днів.

Вважаючи дії відповідача, що полягають у неврахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 час навчання з 01.09.1982 року по 19.07.1985 року в СПТУ № 51 м. Лисичанська та періоди роботи з 29.07.18985 року по 06.03.1995 рік Ордена Леніна Лисичанському содовому заводі ім. В.І.Леніна протиправними, а відмову у призначенні пільгової пенсії за віком незаконною та протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-XII (далі по тексту Закон № 1788) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Водночас, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами пункту «б» частини першої статті 13 Закону №1788 (в редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, далі - Закону №213) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Приписи пункту «б» частини першої статті 13 Закону №1788 (в редакції зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ) обумовлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Отже, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148 від 03.10.2017 (далі по тексту - Закон №2148), внесено зміни до тексту Закону № 1058 зокрема вказаний закон доповнено статтею 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058 у редакції Закону №2148 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону № 1788 у редакції Закону № 213 та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Частиною другою резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду обумовлено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Крім того, частиною третьою вказаного рішення обумовлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам;…».

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення), одночасно Конституційний Суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788 з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788 з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058 з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.11.2021 за результатами перегляду зразкової справи №360/3611/20, дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788 з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

З аналізу викладених норм законодавства, слід дійти висновку, що право на пенсію виникає за наявності у сукупності трьох умов:

1) досягнення 50-річного віку на час звернення з заявою про призначення пенсії за Списком №2;

2) наявність страхового стажу не менше 20 років;

3) з них не менше 10 років на зазначених роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць.

Cуд звертає увагу, що відповідач не заперечує достатність у позивача загального трудового стажу, однак зазначає про не досягнення необхідного пенсійного віку та відсутність доказів на підтвердження пільгового стажу.

Відмова у призначенні пенсії мотивована неможливістю зарахувати період роботи з 29.07.1985 р. по 06.03.1995 до пільгового стажу, зазначено про можливість зарахування його до пільгового стажу за умови підтвердження цього періоду Комісією з підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсі: пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного України у Київській області.

Згідно з частинами першою-другою статті 44 Закону №1058 (в редакції, яка була чинна на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1 (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення. 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1).

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. (абзаци перший та третій частини четвертої статті 24 Закону №1058).

Закон №1058 набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788.

Статтею 62 Закону №1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію вказаної норми Закону №1788 Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 637 (далі по тексту порядок №637).

Згідно з п.1-3 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Пунктом 8 Порядку № 637 обумовлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до пункту 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.112005 р. №383, передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

При цьому, згідно із абзацом восьмим пункту 20 вказаного Порядку додатково в уточнюючій довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що при зверненні позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 подала пенсійному органу копію трудової книжки.

Водночас суд зазначає, що вищенаведеними нормами чинного законодавства передбачено витребування уточнюючих довідок виключно у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, однак відповідачем на підтвердження виду та характеру роботи в спірний період з 29.07.1985 по 17.04.1994 року та за період з 17.01.1994 по 06.03.1995 року надано: довідки Виробничого підрозділу Київської дистанції колії ПАТ «Українська заліниця» РФ «Південно-західна залізниця» від 01.11.2017 №1319, архівні довідки видані трудовим архівом Лисичанської міської ради від 12.09.2017 №3572/01-26, від 12.09.2017 №3573/01-26, від 12.09.2017 № 3574/01-26, довідку про заробітну плату для обчислення пенсії вих. №652 від 18.06.2020 видану ВП Київська дистанція колії, витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ВАТ «Лисичанська сода» (), довідку про перейменування Ордена Леніна Лисичанський содовий завод ім. В.І. Леніна, архівні довідки від 12.09.2017 №3575/01-26, від 12.09.2017 №3571/01-26, довідку видану Луганською обласною державною адміністрацією Головного управління праці та соціального захисту населення від 01.12.2004 №11/6403-33, довідку від 10.01.2014 №3-10/02 видану Лисичанською міською радою Луганської області, наказ від 10.06.1994 № 29 ВАТ «Лисичанська сода». Наказ від 30.11.1993 №444 Ордена Леніна Лисичанський содовий завод ім. В.І. Леніна, наказ від 04.03.1988 № 100 Ордена Леніна Лисичанський содовий завод ім. В.І. Леніна, наказ від 16.11.1989 № 594 Ордена Леніна Лисичанський содовий завод ім. В.І. Леніна, наказ від 25.05.1994 №1 ВАТ «Лисичанська сода», диплом номер НОМЕР_2 .

Період роботи ОСОБА_1 з 29.07.1985 року до 17.01.1994 року лаборантом хімічних аналізів цеху хлористого кальцію Ордена Леніна Лисичанському заводі ім. В.І.Леніна підтверджується записом у трудовій книжці №3-6.

Період роботи з 17.01.1994 року по 06.03.1995 року вантажницею-розвантажницею 3 розряду відділення кальцинації цеху і виробництва кальцинованої соди Ордена Леніна Лисичанському содовому заводі ім. В.І.Леніна підтверджується записом у трудовій книжці №7-9.

Наказом ВАТ «Лисичанська сода №1 від 25.05.1994 року була затверджена атестація робочих місць. Так, переліком робочих місць..., який затверджено Наказом ВАТ «Лисичанська сода №1 від 25.05.1994 року були затверджені списки професій за Списками № 1,2. У вказаному Переліку зазначені професії вантажниці-розвантажниці 3 розряду та лаборанта хімічних аналізів.

Відділом державної експертизи умов праці Луганської обласної державної адміністрації встановлено, що атестація робочих місць виконана у відповідності з вимогами Методичних рекомендацій по її проведенню відповідно до Наказу про результати атестації робочих місць по умовам праці №1 від 25.05.1994 (Лист № 11/6403-33 від 02.12.2004 року).

Архівною довідкою трудового архіву Лисичанської міської Ради від 12.09.2017 року № 3571/01-26 підтверджується періоди роботи ОСОБА_1 з 29.07.1985 року до 17.01.1994 року лаборантом хімічних аналізів цеху хлористого кальцію та з 17.01.1994 року по 06.03.1995 року вантажницею-розвантажницею 3 розряду відділення кальцинації цеху і виробництва кальцинованої соди Ордена Леніна Лисичанському содовому заводі ім. В.І.Леніна.

Довідкою ВАТ «Лисичанська сода» та довідкою з трудового архіву Луганської міської Ради від 10.01.2014 року №3.10/02 підтверджується перейменування підприємства ОСОБА_2 содовому заводі ім. В.І.Леніна на ВАТ «Лисичанська сода».

Архівні довідки з трудового архіву Лисичанської міської Ради від 12.09.2017 № 3572/01-26, від 12.09.2017 № 3573/01-26, від 12.09.2017 № 3574/01-26 підтверджують отримання заробітної плати ОСОБА_1 за період з липня 1985 року по лютий 1995 року.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується припинення ВАТ «Лисичанська сода» за судовим рішенням у зв`язку з визнанням його банкрутом від 27.08.2013 року №20/176.

Суд зазначає, що відповідно до абз. 2-3 п. 11 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1 (далі Порядок № 18-1), для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр), трудову книжку.

При цьому, як зазначалося вище абзацом 8 пункту 20 Порядку № 637 передбачено, що у разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника, передбачений Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року №18-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за №1231/13105 (далі - Порядок № 18-1).

За приписами пунктів 2-4 Порядку №18-1 дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали, зокрема на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники членських організацій Федерації професійних спілок України та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Суд зазначає, що пунктом 11 Порядку №18-1 обумовлено, що для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь, за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідку про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа. У разі, якщо підприємство на якому працювала особа було ліквідовано без правонаступників, підтвердження пільгового стажу здійснюється відповідними комісіями.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці, від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються «Список № 1 производств, цехов, профессий и должностей на подземных работах, на работах с вредными условиями труда и в горячих цехах, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах» «Список № 2 производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах», затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 № 1173. Крім цієї постанови Списки №1 та №2 були затверджені постановами: Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Судом встановлено, що професії позивача віднесені до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, до професій і посад, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Як вбачається, записів в трудовій книжці для визначення пільгового стажу достатньо, оскільки в трудовій книжці зазначені періоди роботи, назви професій.

Крім того, в трудовій книжці міститься посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумніву щодо їх достовірності.

При цьому зазначені записи в трудовій книжці позивача в установленому порядку недійсними не визнані.

Позивач під час звернення надав відповідачу трудову книжку, яка містить необхідні дані для підтвердження наявності в нього спеціального трудового стажу.

Як вбачається із записів трудової книжки, позивач у період з 29.07.1985 року до 17.01.1994 року працювала лаборантом хімічних аналізів цеху хлористого кальцію Ордена Леніна Лисичанському заводі ім. В.І.Леніна підтверджується записом у трудовій книжці №3-6, а з 17.01.1994 року по 06.03.1995 року вантажницею-розвантажницею 3 розряду відділення кальцинації цеху і виробництва кальцинованої соди Ордена Леніна Лисичанському содовому заводі ім. В.І.Леніна.

Суд наголошує на тому, що відповідач не дослідив належним чином зміст вищевказаних документів, що зумовило помилкове незарахування до пільгового стажу позивача його період роботи з 29.07.1985 по 06.03.1995.

Щодо доводів позивача про незарахування періоду навчання з 01.09.1982 по 19.07.1985 року в СПТУ №51 м. Лисичанська за професією апаратник хімічного виробництва, лаборант хімічного аналізу, слід зазначити наступне.

У разі призначення пенсій на пільгових умовах за нормами статті 100 Закону України №1788 застосовується пункт 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року (далі - Положення), за яким навчання в професійно-технічному закладі зараховується до роботи, яка була після його закінчення.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Судом встановлено, що у період з 01.09.1982 по 19.07.1985 позивач навчалася у середньому професійно-технічному училищі № 51 м. Лисичанська за спеціальністю «апаратник хімічного виробництва, лаборант хімічного аналізу», що підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 від 19.07.1985.

Після закінчення навчання позивач з 29.07.1985 вже працювала лаборантом хімічних аналізів 3 розряду цеху хлористого кальцію Ордена Леніна Лисичанському содовому заводі ім. В.І.Леніна, тобто працевлаштувалася за набутою (пільговою) професією.

Отже, з урахуванням приписів чинного законодавства суд зазначає, що відповідач повинен був зарахувати позивачу період навчання до його пільгового стажу за списком №2, оскільки фактично вказаний період підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Однак суд звертає увагу на те, що спірним рішенням не заперечується право позивача на зарахування періоду навчання в професійно-технічному училищі до пільгового стажу, оскільки з тексту оскаржуваного рішення вбачається, що до стажу не було зараховано виключно періоди роботи з 29.07.1985 по 06.03.1995. Наведене було підтверджено відповідачем у відзиві на позов. Таким чином, період навчання позивача в професійно-технічному училищі фактично не є спірними. Відтак відсутні підстави для визнання протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області що полягають у неврахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 час навчання з 01.09.1982 року по 19.07.1985 року в СПТУ № 51 м. Лисичанська для призначення пенсії за віком за Списком №2.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на зарахування періоду навчання з 01.09.1982 по 19.07.1985 та періоду роботи з 29.07.1985 по 17.01.1994, з 17.01.1994 по 06.03.1995 до пільгового стажу за списком №2.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п.1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Водночас, суд не вбачає підстав для визнання протиправними дій Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області що полягають у неврахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 29.07.18985 року по 06.03.1995 рік ОСОБА_2 содовому заводі ім. В.І.Леніна для призначення пенсії за віком за Списком №2, неврахуванні документів, що підтверджують пільговий стаж, не підлягають задоволенню, оскільки за результатами розгляду заяви позивача відповідачем було прийнято рішення № 24 від 22.09.2020, яке й порушує право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2.

Відповідно до приписів частини 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо необхідності виходу за межі позовних вимог та вважає що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №24 від 22.09.2020 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не відповідає вимогам щодо обґрунтованості, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Позовні вимоги про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах протиправними задоволенню не підлягають, оскільки, повністю поглинаються вимогами про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №24 від 22.09.2020.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини («Спорронг та Льонрот проти Швеції») до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування мирного володіння майном.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

В справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточно рішенням в судовому провадженні (рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», від 13.02.2011 року у справі «Чуйкіна проти України»).

Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №826/4418/14 сформована правова позиція, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період її навчання з 01.09.1982 року по 19.07.1985 року в СПТУ № 51 м. Лисичанська та періоди роботи з 29.07.1895 року по 17.01.1994 лаборантом хімічних аналізів цеху хлористого кальцію ОСОБА_2 содовому заводі ім.В.І.Леніна, з 17.01.1994 по 06.03.1995 рік вантажником-розвантажником 3 розряду відділення кальцинації цеху і виробництва на ОСОБА_2 содовому заводі ім. В.І.Леніна для призначення пенсії за віком за Списком №2 та зобов`язання відповідача вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до її заяви від 18.09.2020.

Однак, суд вважає передчасною вимогу позивача про зобов`язання призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки судом не досліджувалося питання наявності у позивача необхідного пільгового стажу для призначення пенсії, а лише досліджувалося питання щодо зарахування оскаржуваних періодів до пільгового стажу за Списком №2, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі №199/9104/16-а.

Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів, які б спростували позицію та доводи позивача, суд дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується наявною у справі квитанцією.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та ту обставину, що неможливо визначити розмір судового збору до розміру задоволених позовних вимог не надається за можливе, суд дійшов висновку, що сплачена сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 24 від 22.09.2020 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 наступні періоди навчання та роботи за Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах:

- період навчання з 01.09.1982 року по 19.07.1985 року в СПТУ № 51 м. Лисичанська;

- період роботи з 29.07.1895 року по 17.01.1994 лаборантом хімічних аналізів цеху хлористого кальцію ОСОБА_2 содовому заводі ім.В.І.Леніна,

- період роботи з 17.01.1994 по 06.03.1995 рік вантажником-розвантажником 3 розряду відділення кальцинації цеху і виробництва на ОСОБА_2 содовому заводі ім. В.І.Леніна, та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до її заяви від 18.09.2020.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08500, Київська область, м.Фастів, вул.Саєнка Андрія, буд. 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.