Справа № 460/12206/21
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2022 року м. Рівне №460/12206/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Виконувача обов`язків керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави до Семидубської сільської ради Рівненської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Виконувача обов`язків керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави (далі - позивач) до Семидубської сільської ради Рівненської області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення звільнення від плати за харчування учнів 5-11 класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та зобов`язати відповідача на черговій сесії вирішити питання про звільнення від плати за харчування учнів 5-11 класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що Семидубською сільською радою Дубенського району Рівненської області 16.02.2021 прийнято рішення №109 «Про затвердження вартості харчування в закладах освіти та встановлення батьківської плати на харчування дітей дошкільного віку на 2021 рік». Однак, при цьому, Семидубською сільською радою Дубенського району Рівненської області не звільнено від плати за харчування учнів 5-11-х класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». Частиною третьою статті 56 Закону України «Про освіту» визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, у підпорядкуванні яких перебувають державні і комунальні заклади освіти, забезпечують безоплатним гарячим харчуванням: дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах (групах), дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», які навчаються в закладах дошкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) чи фахової передвищої освіти. Тому, позивач вважає, що сільська рада при прийнятті рішення від 16.02.2021 №109 не звільнила від оплати за харчування учнів 5-11 класів. Керівник Дубенської окружної прокуратури Рівненської області просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, подав відзив на позовну заяву, де вказав, що Семидубською сільською радою не звільнено від плати за харчування учнів 5-11 класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», оскільки при прийнятті рішення №109 від 16.02.2021 Семидубська сільська рада керувалась Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року №116 «Про затвердження Порядку надання послуг з харчування дітей у дошкільних, учнів у загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах, операції з надання яких звільняються від обкладення податком на додану вартість». Відповідно до пункту 5 вищевказаного Порядку у загальноосвітніх навчальних закладах денної форми навчання за рахунок бюджетних коштів здійснюється харчування учнів 1-4 класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Таким чином, рішення Семидубської сільської ради №109 від 16.02.2021 року «Про затвердження вартості харчування в закладах освіти та встановлення батьківської плати на харчування дітей дошкільного віку на 2021 рік» прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Тому, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Виконувач обов`язків керівника Дубенської окружної прокуратури подав відповідь на відзив де зазначив, що посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №116, відповідно до якої за рахунок бюджетних коштів здійснюється харчування учнів 1-4 класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», є безпідставним. При цьому позивач вказує, що 07.04.2021 набрала чинності постанова КМУ від 24.03.2021 №305 «Про затвердження норм та Порядку організації харчування у закладах освіти та дитячих закладах оздоровлення та відпочинку», пунктом 4 якої визначено, що засновник засновники) закладів освіти забезпечують безоплатне гаряче харчування в державних і комунальних закладах освіти за рахунок коштів відповідних бюджетів відповідно до встановленого в закладі освіти режиму (кратності) харчування для дітей, в тому числі із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». Отже, Семидубською сільською радою Дубенського району Рівненської області безпідставно не застосовано положення статті 56 Закону України «Про освіту», та пункт 4 «Порядку організації харчування у закладах освіти та дитячих закладах оздоровлення та відпочинку», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №305 від 24.03.2021, та не звільнено від плати за харчування учнів 5-11-х класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім ям».

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив і наголосив, що при прийнятті рішення №109 від 16.02.2021 керувалась Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року №116 «Про затвердження Порядку надання послуг з харчування дітей у дошкільних, учнів у загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах, операції з надання яких звільняються від обкладення податком на додану вартість. Відповідно до пункту 5 вищевказаного Порядку у загальноосвітніх навчальних закладах денної форми навчання за рахунок бюджетних коштів здійснюється харчування учнів 1-4 класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». Тому, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 06.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

За приписами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Семидубською сільською радою Дубенського району Рівненської області 16.02.2021 прийнято рішення №109 «Про затвердження вартості харчування в закладах освіти та встановлення батьківської плати на харчування дітей дошкільного віку на 2021 рік».

Відповідно до пункту 2 вказаного рішення за рахунок коштів місцевого бюджету організовано безкоштовне харчування учнів пільгових категорій, а саме: - учнів 1-4 класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям»; - дітей, батьки яких постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; - дітей, батьки яких є учасниками антитерористичної операції, операції Об`єднаних сил; - дітей з числа сімей, які прибули на тимчасове перебування з окупованої території та районів проведення АТО, ООС; - дітей-сиріт; - дітей, позбавлених батьківського піклування та дітей, які перебувають під опікою і виховуються в сім`ях; - дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в спеціальних і інклюзивних класах.

Проте, у вказаному рішенні, яке регулює питання оплати вартості харчування дітей в закладах освіти, не передбачено звільнення від оплати за харчування дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім 'ям», які навчаються у 5-11(12) класах.

Вважаючи, що рішення Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 16.02.2021 №109 «Про затвердження вартості харчування в закладах освіти та встановлення батьківської плати на харчування дітей дошкільного віку на 2021 рік» не відповідає вимогам статті 56 Закону України «Про освіту», статті 20 Закону України «Про повну загальну середню освіту», та порушує гарантоване чинним законодавством право на безоплатне харчування у комунальних закладах загальної середньої освіти дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/724/15, від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а.

Суд зазначає про доцільність застосування цієї правової позиції у справі, що розглядається, оскільки спірні правовідносини у наведених вище справах, як і у цій справі, виникли у зв`язку з протиправною бездіяльністю органу місцевого самоврядування щодо реалізації повноважень, покладених на нього Конституцією та законами України.

Крім того, зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 5 березня 2020 року у справі № 520/6826/19, від 11 серпня 2020 року у справі № 810/2903/18.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 4 частини другої статті 129 Конституції України).

Так, згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

Разом з тим, незгода суду з наведеним в адміністративному позові на виконання частини четвертої статті 53 КАС України обґрунтуванням прокурора щодо визначеної ним підстави представництва, як і неподання прокурором доказів відсутності органів влади, які мають повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, не є підставою для залишення позову без розгляду.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц.

У справі, що розглядається, прокурор в адміністративному позові зазначив, що захисту полягають інтереси держави у сфері охорони дитинства, які порушено протиправною бездіяльністю органу місцевого самоврядування.

На думку суду, таке обґрунтування є сумісним з наведеним вище розумінням «інтересів держави».

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що у даній справі подання керівником прокуратури адміністративного позову мало на меті захист «інтересів держави».

Стосовно наявності підстав, визначених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді у справі, що розглядається, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно частини другої статті 142 Конституції України, територіальні громади сіл, селищ і міст можуть об`єднувати на договірних засадах об`єкти комунальної власності, а також кошти бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, організацій і установ, створювати для цього відповідні органи і служби.

Статтею 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено питання, вирішення яких віднесено до компетенції виконавчих органів місцевого самоврядування, зокрема, належать повноваження щодо вирішення відповідно до законодавства питань про надання пільг і допомоги, пов`язаних з охороною материнства і дитинства; вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування, забезпечення утримання та виховання дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Згідно статей 5, 8 Закону України «Про охорону дитинства» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують: проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; розвиток мережі навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, соціального захисту, а також позашкільних навчальних закладів, діяльність яких спрямована на організацію дозвілля, відпочинку і оздоровлення дітей, зміцнення їх матеріально-технічної бази; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей; організацію безкоштовного харчування дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних і інклюзивних класах, та учнів 1-4 класів загальноосвітніх навчальних закладів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям»; можуть забезпечувати пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування, та передбачати на це відповідні видатки з місцевих бюджетів; вирішення питань про надання пільг та державної допомоги дітям та сім`ям з дітьми відповідно до законодавства; контроль за дотриманням в ігрових залах, комп`ютерних клубах, відеотеках, дискотеках, інших розважальних закладах та громадських місцях правопорядку та етичних норм стосовно дітей; вжиття інших заходів щодо охорони дитинства, віднесених до їх компетенції законодавством України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно статті 19 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує доступність і безоплатність повної загальної середньої освіти в державних і комунальних навчальних закладах.

Відповідно до частини сьомої статті 20 Закону України «Про повну загальну середню освіту» харчування учнів у закладах освіти здійснюється відповідно до Закону України «Про освіту» та інших актів законодавства.

Згідно вимог частини третьої статті 56 Закону України «Про освіту» органи державної влади та органи місцевого самоврядування, у підпорядкуванні яких перебувають державні і комунальні заклади освіти, забезпечують безоплатним гарячим харчуванням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах (групах), дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», дітей з числа осіб, визначених у статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які навчаються в закладах загальної середньої освіти.

Вимоги щодо забезпечення безоплатними обідами у загальноосвітніх навчальних закладах дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та діти із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», закріплені постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2002 року №856 «Про організацію харчування окремих категорій учнів у загальноосвітніх навчальних закладах».

Відповідно до пункту 4 Порядку організації харчування у закладах освіти та дитячих закладах оздоровлення та відпочинку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №305 від 24.03.2021, засновник (засновники) закладів освіти забезпечують безоплатне гаряче харчування в державних і комунальних закладах освіти за рахунок коштів відповідних бюджетів відповідно до встановленого в закладі освіти режиму (кратності) харчування для: дітей-сиріт; дітей, позбавлених батьківського піклування; дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах (групах); дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям»; учнів закладів освіти, розташованих на територіях радіоактивного забруднення, а також дітей, евакуйованих із зони відчуження, дітей, які є особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, і тих, що проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; дітей з числа внутрішньо переміщених осіб, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів; дітей з числа осіб, визначених у статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; осіб інших категорій, визначених законодавством та/або рішенням органу місцевого самоврядування.

Таким чином, пільгові умови оплати харчування дітей у закладах загальної середньої освіти для малозабезпечених сімей та інших категорій, які потребують соціальної підтримки, надаються за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до інформації Семидубської сільської ради Дубенського району від 05.08.2021 №1324 у закладах загальної середньої освіти навчається 22 дітей з малозабезпечених сімей із числа учнів 5-11 класів, які отримують державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».

У спірному рішенні Семидубської сільської ради, яке регулює питання оплати вартості харчування дітей в закладах загальної середньої освіти, не передбачено звільнення від оплати за харчування дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», які навчаються у 5-11(12) класах.

Законом України «Про освіту» передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, у підпорядкуванні яких перебувають державні і комунальні заклади освіти, забезпечують безоплатним гарячим харчуванням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах (групах), дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», дітей з числа осіб, визначених у статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які навчаються в закладах загальної середньої освіти, згідно вимог (ч. 3 ст. 56 Закону).

Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про нормативно правові акти» закони посідають провідне місце в ієрархії нормативно-правових актів та мають вищу юридичну силу щодо підзаконних нормативно-правових актів.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 5 вказаного закону підзаконними нормативно-правовими актами є постанови Кабінету Міністрів України нормативного характеру.

Таким чином, Семидубська сільська рада при вирішенні питання харчування дітей та учнів помилково керується положеннями нормативно-правового акту (постанова Кабінету Міністрів України) замість Закону України, що мас вищу юридичну силу.

Також слід зазначити, що згідно з статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» до складу сім`ї включаються чоловік, дружина; рідні та усиновлені діти зазначених осіб віком до 18 років, а також діти, які навчаються за денною формою навчання у закладах загальної середньої.

Отже, застосування положень статті 56 Закону України «Про освіту» даному випадку поширюється на дітей, віком до 18 років, а не учнів 1-4 класів.

Відповідно до статті 2, частини другої статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, яка набула чинності 02.09.1990, ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- XII від 27.09.1991 про права дитини, прийнятої Резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, яка набула чинності 02.09.1990, ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІ1 від 27.09.1991, держави - учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь - якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких - небудь інших обставин. Держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Держави - учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з статтею 5 Закону України «Про охорону дитинства» органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, поряд з іншим, проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розвиток мережі навчальних закладів, а також позашкільних навчальних закладів, діяльність яких спрямована на організацію дозвілля, відпочинку і оздоровлення дітей, зміцнення їх матеріально-технічної бази тощо.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначеними нормами законодавства визначено, що органи місцевого самоврядування мають встановлювати однаковий розмір батьківської плати за харчування для усіх категорій дітей. З урахуванням встановлених законодавством гарантій соціального захисту окремі з них звільняються від плати за харчування або її розмір зменшується. Органи місцевого самоврядування вправі встановлювати додаткові пільги щодо батьківської плати за харчування, а не визначати плату в залежності від певних обставин чи ознак.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конституційний Суд України у рішенні від 04.03.2004 у справі № 5-рп/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень частини третьої статті 53 Конституції України «держава забезпечує доступність і безоплатність повної загальної середньої освіти в державних комунальних навчальних закладах» (справа про доступність і безоплатність освіти) зазначив, що освіта визначається однією з пріоритетних сфер соціально-економічного, духовного та культурного розвитку суспільства. Фінансування загальної середньої освіти залежить від форми власності навчального закладу, обов`язок фінансування якого покладається на власника (засновника). За результатами розгляду конституційного подання Конституційний суд України вирішив, що доступність освіти як конституційна гарантія реалізації права на освіту на принципах рівності, визначених ст. 24 Конституції України, означає, що нікому не може бути відмовлено у праві на освіту, і держава має створити можливості для реалізації цього права.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про освіту» право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, раси, стану здоров`я, інвалідності, громадянства, національності, політичних, релігійних чи інших переконань, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також інших обставин та ознак.

Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами позивача, що рішення Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 16.02.2021 №109 «Про затвердження вартості харчування в закладах освіти та встановлення батьківської плати на харчування дітей дошкільного віку на 2021 рік» не відповідає вимогам статті 56 Закону України «Про освіту», частині сьомій статті 20 Закону України «Про повну загальну середню освіту», пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2002 року №856 «Про організацію харчування окремих категорій учнів у загальноосвітніх навчальних закладах», пункту 4 Порядку організації харчування у закладах освіти та дитячих закладах оздоровлення та відпочинку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №305 від 24.03.202, та порушує гарантоване чинним законодавством право на безоплатне харчування у комунальних закладах загальної середньої освіти дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про недотримання Семидубською сільською радою Дубенського району законодавства в сфері сім`ї та дітей, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Виконувача обов`язків керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави до Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області щодо незабезпечення звільнення від плати за харчування учнів 5-11 класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».

Зобов`язати Семидубську сільську раду Дубенського району Рівненської області розглянути у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання про звільнення від плати за харчування у закладах загальної середньої освіти територіальної громади учнів 5-11 класів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Виконувач обов`язків керівника Дубенської окружної прокуратури в інетресах держави (вулиця Івана Франка, 10, місто Дубно, Рівненська область, 35600; ).

Відповідач - Семидубська сільська рада Рівненської області (вулиця Центральна, 53, село Семидуби, Дубенський район, Рівненська область, 35650; ).

Повний текст рішення складений 18 січня 2022 року

Суддя К.М. Недашківська