Справа № 320/7936/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року № 320/7936/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача - Панченко Т.А., представників відповідача - Роменської Є.П., Лиманюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області з вимогами:

- визнати протиправним і скасувати пункт 3 наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 18.05.2021 №239, яким старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді «звільнення зі служби в поліції»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №151 о/с від 04.06.2021 в частині звільнення старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 09.06.2021;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 09.01.2021 по день ухвалення судового рішення.

До суду від позивача 28.07.2021 надійшла заява про зміну (доповнення) підстав позову.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що пункт 3 наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 18.05.2021 №239 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та наказ №151 о/с від 04.06.2021 в частині звільнення позивача зі служби в поліції - є протиправними, безпідставними з огляду на відсутність встановлення вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, чим порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано застосовані відносно позивача заходи дисциплінарного впливу.

На думку позивача, що застосовуючи до нього найсуворіший вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, відповідачем при прийняті оскаржуваних наказів не враховано презумпцію невинуватості та не враховано всі обставини, які мали б бути враховані (попередні заохочення та стягнення; характеристика; поведінка особи, тощо).

Враховуючи вказане, позивач вважає, що його звільнення зі служби в поліції ж незаконним, проведеним з порушенням порядку притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності та порушення процедури звільнення.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував.

Зазначив, що до ГУНП в Київській області 28.04.2021 надійшла інформація про те, що працівниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 13.04.2021 до ЄРДР за № 0000054, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом вчинення неправомірних дій поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Броварського РУП ГУНП в Київській області старшим сержантом поліції ОСОБА_1 та поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Броварського РУП ГУНП в Київській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 .

Вказав, що у зв`язку із зазначеним ГУНП в Київській області проведено службове розслідування за результатами якого встановлено, що інформація щодо можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками відділення поліції №2 Броварського РУГІ ГУНП в Київській області, що призвели до затримання поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Броварського РУП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 та поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Броварського РУП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , знайшла своє підтвердження.

Вважає, що у діях поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Броварського РУП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за №2337-VІІІ, статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 та Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, що виразилися у не повідомленні найближчого органу поліції про виявлення правопорушення, не припиненні вчинення такого правопорушення га не доповіді керівництву про факт пропозиції та можливого надання неправомірної вигоди цивільною особою, вчиненні вчинку, який призвів до підриву авторитету Національної поліції України у суспільстві та ганьбить звання поліцейського.

Зауважив на тому, що поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби. Порушення позивачем моральних та етичних приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Відповідач вважає, що позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

На думку відповідача, оскаржувані накази відповідачем прийняті правомірно та відповідно до норм чинного законодавства України.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_1 повідомив суду, що до 04.06.2021 займав посаду старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. Вказав, що 11.04.2021 позивач та його напарник під час патрулювання зупинили гр. ОСОБА_3 у зв`язку з виявленням неробочої фари на автомобілі ВАЗ червоного кольору.

Свідок зауважив, що ОСОБА_2 не був присутній при розмові, яка відбулась між ОСОБА_3 та ним ( ОСОБА_1 ) у патрульному автомобілі, оскільки ОСОБА_2 постійно знаходився на вулиці і не міг чути розмову, автомобіль весь час був зачинений.

У свою чергу свідок повідомив, що протокол про адміністративне правопорушення не складався відносно затриманої особи, так як несправність фари була усунута на місці і для вжиття заходів поліцейського реагування не було підстав. У зв`язку з цим розмова між ним ( ОСОБА_1 ) і ОСОБА_3 мимоволі перейшла на тему пошуку ОСОБА_3 аналогічного автомобіля для придбання для власних потреб.

Також свідок вказав, що ОСОБА_3 був зупинений ними, як працівниками патрульної поліції на автомобілі ВАЗ 2107 червоного кольору, який належав на праві власності іншій особі. ОСОБА_3 повідомив в ході розмови ОСОБА_1 , що бажав би придбати собі такий автомобіль. Свідок повідомив, що він сказав, що в нього батько продає такий самий автомобіль марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору. ОСОБА_3 попросив дати йому номер телефону для подальшого зв`язку. На цьому розмову було припинено.

Стверджує, що ознак неправомірної поведінки не було як в діях ОСОБА_3 так і в діях працівників поліції, що створило б правові підстави для повідомлення керівництва про виявлення неправомірних дій.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_2 повідомив суду, що до 04.06.2021 займав посаду старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. Вказав, що 11.04.2021 він та ОСОБА_1 під час патрулювання зупинили гр. ОСОБА_3 у зв`язку з виявленням неробочої фари на автомобілі ВАЗ червоного кольору.

Зауважив, що він не був присутній при розмові, яка відбулась між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у патрульному автомобілі, оскільки він постійно знаходився на вулиці і не міг чути розмову, автомобіль весь час був зачинений.

Свідок повідомив, що протокол про адміністративне правопорушення не складався відносно затриманої особи, так як несправність фари була усунута на місці і для вжиття заходів поліцейського реагування не було підстав.

Стверджує, що ознак неправомірної поведінки не було як в діях ОСОБА_3 так і в діях працівників поліції, що створило б правові підстави для повідомлення керівництва про виявлення неправомірних дій.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримала, просила суд даний адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача проти адміністративного позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 (орган видачі 3240, дата оформлення 19.10.2018).

З матеріалів справи вбачається, що з 18.08.1999 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 проходив службу в Національній поліції України, та працював відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Київської області від 01.02.2021 № 25 о/с на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, маючи спеціальне звання «старшого сержанта поліції».

28.04.2021 до ГУ НП в Київській області надійшла інформація про те, що працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 13.04.2021 до ЄРДР за № 0000054, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом вчинення неправомірних дій поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Броварського РУП ГУНП в Київській області старшим сержантом поліції ОСОБА_1 та поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Броварського РУП ГУНП в Київській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2021 працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Києві та КОУ ДВБ НП України ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

29.04.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Надалі, 30.04.2021 ухвалами Печерського районного суду м. Києва стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 23.00 по 06.00 строком до 26.06.2021 включно (справа №757/23392/21-к).

У подальшому, дисциплінарною комісією ГУНП у Київській область проведено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками відділення поліції №2 Броварського РУП ГУНП у Київській області, за результатами якого складено висновок від 14.05.2021.

На підставі вказаного вище висновку, ГУНП у Київській область прийнято наказ від 18.05.2021 №239 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Броварського РУП ГУНП у Київській області» (далі - Наказ №239), відповідно до п. 3 якого до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Броварського РУП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 в порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Надалі, 26.05.2021 позивачеві надано під розпис копію Наказу ГУНП в Київській області №239 від 18.05.2021.

Зі змісту даного наказу, а саме п. 3, вбачається, що «За порушення вимог статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за №2337-VІІІ, статті 24 Закону України «Про запобігання корупції». Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 та Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08 лютого 2019 року №100, що виразилися у не повідомленні найближчого органу поліції про виявлення правопорушення, не припиненні вчинення такого правопорушення та не доповіді керівництву про факт пропозиції та можливого надання неправомірної вигоди цивільною особою».

У подальшому, 08.06.2021 позивача ознайомлено та надано під розпис витяг з наказу №151 о/с від 04.06.2021 Головного управління Національної поліції в Київській області, з якого вбачається, що відповідно до Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 6 (в зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 (далі - Наказ №151 о/с).

Як вбачається із вказаного наказу, підставою його прийняття стали: наказ ГУНП в Київській області від 18.05.2021 №239, довідка від 24.05.2021 №125.

Позивач вважаючи, що п. 3 наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності №239 від 18.05.2021 та наказ в частині про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 №151 о/с від 04.06.2021 є протиправними, безпідставними з огляду на відсутність встановлення вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено у Законі України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію» визначена Присяга працівника поліції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу (частина 2).

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (частина 1).

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (частина 2).

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту обумовлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У відповідності до п. 3 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо виконання дисциплінарних стягнень - дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Отже, аналізуючи вищевказане, суд зазначає, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у ст. 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Крім того, перелічені у ст. 13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Суд зазначає, що звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.

При цьому, п. 6 та п. 10 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає дві самостійні підстави для звільнення зі служби в поліції: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Відповідач стверджує, що у діях позивача, вбачаються порушення вимог чинного законодавства, які виразилися у не повідомленні найближчого органу поліції про виявлення правопорушення, не припиненні вчинення такого правопорушення, не доповіді керівництву відділу поліції та ГУНП в Київській області про факт пропозиції та надання неправомірної вигоди цивільною особою, вчиненні вчинку, який призвів до підриву авторитету Національної поліції України у суспільстві та ганьбить звання поліцейського, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Наказу №239, у ньому не наведено жодних об`єктивно існуючих складових дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_1 , які б свідчили, що ним дійсно порушено всі вище перелічені норми права, за які його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення.

Більш того в наказі не обґрунтовано співмірність дій ОСОБА_1 з застосованим до нього дисциплінарним стягненням у виді «звільнення зі служби в поліції».

У наказі №239 жодним чином не конкретизовано, як саме позивачем порушено перелічені норми чинного законодавства та в чому конкретно полягають винні дії ОСОБА_1 з приводу неналежного виконання цих норм.

Не взято до уваги поведінку позивача та факт існування або відсутності у нього об`єктивної можливості упередити протиправну поведінку винних осіб, перешкодити їй або відвернути негативні наслідки, а також повідомити керівний склад поліції про неї та наявність підстав у ОСОБА_1 для таких дій.

У висновку службового розслідування, який надійшов представнику позивача відсутні жодні посилання на докази, якими підтверджуються доводи висновку, до самого висновку їх не додано. Таким чином, матеріалами службового розслідування не підтверджується жодним чином наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, за яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення.

Також, з мотивувальної частини наказу №239 вбачається, що він прийнятий за результатами службового розслідування, однак серед підстав прийняття цього наказу жодних документів не зазначено. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Суд не погоджується з твердженням представника позивач, що в ході службового розслідування у позивача не відбирались письмові пояснення. Дане твердження спростовується наданими відповідачем до відзиву на позовну заяву доказами, а саме поясненнями позивача датованими 28.04.2021 з яких вбачається, що ОСОБА_1 з приводу затримання нічого пояснити не може, оскільки не розуміє підстав. Також ОСОБА_1 вказав, що ніяких злочинів він не вчиняв та добросовісно ніс службу.

Таким чином, зазначене твердження представника позивача є необґрунтованим, спростований доказами наданими відповідачем, тому та суд не бере його до уваги.

Як зазначалась вище, п. 6 та п. 10 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає дві самостійні підстави для звільнення зі служби в поліції: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області №151 о/с від 04.06.2020 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Суд зазначає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності внаслідок затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за фактом отримання неправомірної вигоди без встановлення порушення пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 18 Закону №580-VІІІ, статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пунктів 1, 2 частини 1 розділу II, пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, що могло б свідчити про вчинення дисциплінарного проступку, є необґрунтованим, а його звільнення в зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до дисциплінарного статуту здійснено без достатніх підстав.

Також, відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 по справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, щоб вони, утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Тобто, сам по собі факт внесення відомостей до ЄРДР та повідомлення про підозру і обрання запобіжного заходу позивачеві не свідчить про скоєння ним дисциплінарного проступку та порушення Присяги працівника поліції.

Також, досліджуючи матеріали послужного списку позивача, судом встановлено, що ОСОБА_1 за час роботи в органах внутрішніх справ зарекомендував себе з позитивної сторони.

Проте, у висновку службового розслідування не зазначено про наявність, пом`якшуючих обставин, не надано об`єктивної оцінки особі позивача.

Відповідач у висновку вказує про вчинки, які свідчать про порушення дисципліни, однак при цьому ці вчинки стосуються виключно їх кваліфікації на предмет наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження, яке і стало підставою для службового розслідування.

Суд відмічає, що при проведенні службового розслідування, за наявності ознак кримінального правопорушення, в разі прийняття рішення про звільнення зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, обов`язково повинні бути встановлені інші порушення дисципліни, відмінні від тих, які інкримінуються в рамках кримінального провадження.

Натомість, при розгляді даної адміністративної справи будь-яких інших порушень дисципліни, ніж тих, які розслідуються в рамках кримінального провадження стосовно позивача, встановлено не було. Навпаки, в самому наказі про накладення дисциплінарного стягнення прямо зазначається про порушення дисципліни позивачем, які призвели до скоєння ним кримінального правопорушення.

Суд відзначає, що, наявність лише «широкого розголосу», на яке посилається відповідач, не може слугувати підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з лав Національної поліції України, оскільки при визначенні порушення дисципліни поліцейськими необхідно з`ясовувати характер проступку.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 19.03.2020 у справі №360/3545/18 та від 29.04.2020 у справі №820/5543/17.

Тобто, відповідачем не виявлено та не надано доказів тому, що позивач вчинив будь-які інші вчинки, яким можна було б надати відповідну оцінку на предмет підриву авторитету та репутації Національної поліції.

Отже, звільнення поліцейського на підставі не доведених фактів не досягає зазначеної мети, а саме порушення поліцейським правових актів, які б могли слугувати підставою для вирішення питання про наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.

Щодо врахування відповідачем принципу пропорційності під час прийняття оскаржуваних наказів, то суд зазначає, що невстановлення під час службового розслідування всіх обставин, які мали бути враховані під час прийняття відповідного рішення та є обов`язковими відповідно до Дисциплінарного статуту про що суд вже зазначив, та "Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України", неможливо дійти висновку про пропорційність відповідних рішень.

Відтак, аналізуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що оскільки факт внесення відомостей до ЄРДР та оголошення позивачу про підозру порушення відносно працівника поліції за фактом прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України не може бути розцінений як дискредитація авторитету Національної поліції, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №239 від 18.05.2021 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Броварського РУП ГУНП в Київській області», в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, підлягають задоволенню.

Як наслідок, підлягає скасуванню і наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №151 о/с від 04.06.2021 в частині звільнення позивача зі служби в поліції, яким реалізовано наказ №239 від 18.05.2021, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення його на посаді, з дати з якої був звільнений із займаної посади, а саме з 09.06.2021.

Законом «Про Національну поліцію» №580-VІІІ не визначено процедури поновлення протиправно звільненого поліцейського на посаді, відповідно, застосуванню підлягають норми трудового законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак, суд вважає, що для ефективного захисту законних прав та інтересів позивача, слід поновити ОСОБА_1 , старшого сержанта поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку щодо можливості допущення рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 , старшого сержанта поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 09.06.2021.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, суду в цій справі слід вирішити питання виплати позивачу середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Виплата грошового забезпечення поліцейському під час вимушеного прогулу регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з наступними змінами та доповненнями.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, встановлено, що при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту вищевказаного Порядку, який є специфічним для вирішення даних спірних відносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Отже, обрахування середньоденного грошового забезпечення позивача на момент звільнення повинно здійснюватися відповідно до кількості календарних днів за два останніх повних місяці служби. Тобто, діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Аналогічний висновок сформовано в постанові Верховного Суду від 19.07.2018, справа № 805/1110/17-а, де чітко врегульовано питання про те, як здійснюється виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу, а саме - в календарних, а не робочих днях.

Як вбачається із довідки про доходи №319 від 10.06.2021, виданої Головним управлінням Національної поліції в Київській області, грошове забезпечення позивача за два останні місяці до звільнення складає: за квітень 2021 року 10936,73 грн., та за травень 2021 року - 9039,29 грн.

З огляду на це, середньоденна заробітна плата позивача становить (10936,73 грн. + 9039,29 грн.) = 19976,02 грн. : 61 календарні дні = 327,48 грн.

Суд зазначає, що періодом вимушеного прогулу позивача є період з 09.06.2021 (з дня звільнення позивача) по 13.01.2022 (день ухвалення судом рішення про поновлення позивача), який становить 219 календарних днів.

Таким чином, за період з 09.06.2021 по 13.01.2022 включно, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 71718,12 грн. (219 календарних днів х 327,48 грн.) з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та зборів.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з Головного управління Національної поліції України у Київській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 09.06.2021 по 13.01.2022 в сумі 71718,12 грн., та можливості допущення рішення суду до негайного виконання в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 9824,40 (327,48 х 30 календарних днів).

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 18.05.2021 №239, яким старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №151 о/с від 04.06.2021 в частині звільнення старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 зі служби в поліції.

4. Поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

5. Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

6. Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 09.06.2021 по 13.01.2022 в сумі 71718 (сімдесят одна тисяча сімсот вісімнадцять) грн. 12 коп.

7. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме 9824 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 20 січня 2022 р.