Справа № 120/6312/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про витребування доказів
м. Вінниця

24 січня 2022 р. Справа №120/6312/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши у письмовому провадженні ініційоване судом питання про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 січня 2018 року по 21 травня 2021 року, у зв`язку із чим позивач вважає, що слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період.

Визначаючись з приводу доцільності витребування додаткових доказів, суд зважає на таке.

Одним із принципів адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі. Цей принцип визначає особливості адміністративного судочинства і полягає у більш активній ролі суду: саме на суд покладено обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для всебічного з`ясування обставин у справі. Отже, адміністративний суд має повністю встановити обставини справи, щоб на засадах верховенства права ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Водночас, частиною 4 статті 77 КАС України передбачено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частини 1, 2, 3 статті 79 КАС України).

Особливості витребування доказів врегульовано статтею 80 КАС України.

Так, частиною 1 статті 80 КАС України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (частина 2 статті 80 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Як свідчить зміст позовної заяви, предметом оскарження визначено бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 січня 2018 року по 21 травня 2021 року.

Про строки розрахунку при звільненні, зокрема й з військової служби, йдеться у статті 116 Кодексу законів про працю України, а відповідальність за недотримання таких визначена статтею 117 цього Кодексу.

Так, вказаними нормами визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак, відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України, настає лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати (грошового забезпечення), компенсацій тощо).

Водночас, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року, що ухвалена за результатами розгляду справи №480/3105/19, дійшов висновку, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно і розмір відповідальності, що визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. І при цьому розмір компенсації за недотримання роботодавцем строків проведення розрахунків при звільненні повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум. Тобто, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залежить від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум.

Разом із тим, у адміністративній справі відсутні докази, які б підтверджували інформацію про розмір виплачених при звільненні позивачеві сум грошового забезпечення, а також докази проведення інших виплат позивачу (в тому числі і на виконання судових рішень), що мало місце після звільнення зі служби в поліції.

Відтак, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи суд дійшов висновку витребувати у військової частини НОМЕР_1 інформацію про суму виплат та їх складові, які були здійсненні позивачеві станом на день його виключення зі списків особового складу військової частини, а також докази проведення інших виплат позивачу (в тому числі і на виконання судових рішень), що мало місце після виключення зі списків особового складу військової частини (виплати індексації грошового забезпечення, компенсації за додаткову відпустку, тощо).

Керуючись статтями 12, 72, 80, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:
Витребувати у військової частини НОМЕР_1 інформацію про суму виплат та їх складові, які були здійсненні ОСОБА_1 станом на день його виключення зі списків особового складу військової частини, а також докази проведення інших виплат ОСОБА_1 (в тому числі і на виконання судових рішень), що мало місце після його виключення зі списків особового складу військової частини (виплати індексації грошового забезпечення, компенсації за додаткову відпустку, тощо).

Витребувані докази надати до 21 лютого 2022 року.

Ухвала суду першої інстанції оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович