Справа № 320/1019/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

01 лютого 2022 року м. Київ № 320/1019/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області (код: 03193755, адреса: 09106, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Тімірязєва, буд. 2а) в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області викладену у листах від 30.03.2021 за №973/02-14 та від 01.12.2021 №5141/02-14 щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020-2021 роки, як учаснику бойових дій в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020-2021 роки, як учаснику бойових дій в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до вимог частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 5 частини 1 цієї ж статті закріплено обов`язок суду з`ясувати чи подано позовну заяву у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, у прохальній частині позову позивачем заявлено вимоги до відповідача в частині визнання протиправною відмови відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, зокрема, за 2020 рік, та власне зобов`язання відповідача здійснити такі нарахування у визначений позивачем спосіб згідно вимог законодавства.

Суд зазначає, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом 30.12.2021, про що свідчить відмітка на поштовому відправленні за №980, яким позовна заява і додані до нього матеріали були направлені позивачем на адресу суду засобами поштового зв`язку.

В свою чергу, за змістом позову позивачем оспорюються дії відповідача щодо не нарахування та невиплати йому грошової допомоги до 5 травня, у тому числі за 2020 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Суд зауважує, що спірна виплата є регулярною та виплачується один раз на рік, тому про порушення своїх прав позивач міг дізнатись у квітні 2020 року при отриманні щорічної допомоги до 5 травня.

Аналогічна правова позиція у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 по справі №380/5202/20.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до відповідача у березні 2021 року із заявою (від 19.03.2021) щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, на що отримав листа-відповідь від 30.03.2021 №973/02-14 в якому повідомлялося про те, що така виплата була здійснена відповідачем позивачеві у встановленому законодавством розмірі.

Слід зазначити, що відповідно до положень статті 17-1 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. У зв`язку з чим перебіг процесуального строку розпочинається з 01.10.2020 та закінчується 01.04.2021.

При цьому до суду з даним адміністративним позовом позивач звернувся лише в грудні 2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу, суд звертає увагу, що отримання позивачем листа відповідача від 30.03.2021 №973/02-14 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних гарантій Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19, яка є обов`язковою для суду першої інстанції.

Зокрема Верховний Суд у зазначеній постанові серед іншого вказав, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

В контексті вимог частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

У зв`язку з цим, отримання позивачем відповіді від відповідача на його звернення не є відліком обчислення строку для звернення до суду, передбаченим Кодексом адміністративного судочинства України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Також реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Разом з тим, у прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного терміну звернення до адміністративного суду, у т.ч. за 2020 рік.

Однак, позивач не мотивуючи своє клопотання будь-якими поясненнями, підтвердженими належними доказами, щодо наявності поважних причин, які об`єктивно унеможливили його своєчасне звернення до суду у встановлений законом строк, сам посилається приписи статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.02.2018 по справі №607/7919/17, у відповідності до яких 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж йому нарахована, а відтак перебіг строку звернення до суду слід обраховувати саме з 30 вересня відповідного року.

У статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду суд здійснює виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи.

Отже, позивачеві слід подати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду та докази на підтвердження існування обставин, що об`єктивно, а не суб`єктивно перешкоджали особисто позивачеві з`ясувати стан справ починаючи з березня 2020 року при отриманні разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому, ніж законодавчо встановлений, та звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням висновків суду наведених в даній ухвалі та постанови Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19.

Наведені вище обставини та зокрема відсутність обґрунтованої заяви позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду - у сукупності вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки може бути усунені позивачем шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів на підтвердження існування обставин, що об`єктивно перешкоджали особисто позивачеві з`ясувати стан справ починаючи з березня 2020 року при отриманні раніше виплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому, аніж законодавчо встановлений, та звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням висновків суду наведених в даній ухвалі та постанови Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19, або:

- шляхом подання уточненої позовної заяви із прохальною частиною приведеною у відповідність до вимог статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачеві необхідно усунути недоліки позовної заяви у спосіб, визначений даною ухвалою.

Копію ухвали надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.