Справа № 320/12619/21
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року № 320/12619/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов?язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно вимог ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зниженням пенсійного віку на п?ять років відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити та виплачувати з 18.02.2021 ОСОБА_1 пенсію за віком згідно вимог ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зниженням пенсійного віку на п?ять років відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі яка постійно проживає на території зони безумовного (обов?язкового) та гарантованого добровільного відселення (категорія 3).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку із наявністю статусу громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов?язкового) та гарантованого добровільного відсення та досягненням пенсійного віку звернувся до пенсійного органу для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки на думку відповідача, згідно наданих документів період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення позивача з 05.09.1988 по 11.09.1989 спростовується записами у трудовій книжці, тобто не виконується умова прож ивання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки до 01.01.1993.

Позивач вважає таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області неправомірним та наголошує, що він у період з 25.07.1986 по 13.10.1990 проживав в селі Семенягівка Чернігівської області, тобто виконується вимога проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки до 01.01.1993.

Ухвалою Київськог о окружного адміністративного суду від 12.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що обов`язковою умовою призначення позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є постійне проживання та/або робота в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993. За записами трудової книжки позивача, останній у період з 05.09.1988 по 11.09.1989 працював на території Російської Федерації, таким чином позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення 03 роки 02 місяці 15 днів, що дає йому право на зниження пенсійного віку на 4 роки, а отже право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку він набуде в 56 років.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що зареєстрований та проживає з 14.12.1990 в м. Славутич Київської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області 29.08.2007.

Відповідно до довідки Пакульської сільської ради від 02.03.2020 №215 ОСОБА_1 був зареєстрованим та постійно проживав в АДРЕСА_1 з 23.07.1986 по 13.10.1990, підстава: господарська книга 1986 - 1990 роки.

Як слідує з записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 в період з 06.08.1986 по 27.11.1986 ОСОБА_1 працював водієм вантажних автомобілів в Червонопрапорному Київському військовому окрузі 27 дорожньо-експлуатаційної ділянки; з 13.12.1986 по 16.03.1988 працював водієм в Автотраспортному виробничому об?єднанні; з 08.04.1988 по 16.08.1988 працював різноробочим в Дорожньо-експлуатаційній ділянці №27 с. Гончарів КП Чернігівської області; з 05.09.1988 по 11.09.1989 працював водієм в Бєлгородській автобазі №6; з 02.10.1989 по 20.08.1991 працював водіє в Домобудівельному комбінаті №2; з 16.09.1991 по 23.07.1993 працював водієм в Жовтоводському управлінні будівництва.

20.01.1993 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов?язкового) та гарантованого добровільного відсення серії НОМЕР_3 .

Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За результатами розгляду заяви позивача, рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України Київської області від 23.03.2021 №49 відмовлено позивачу у призначенні пенсії з тих підстав, що за записами трудової книжки позивача, останній у період з 05.09.1988 по 11.09.1989 працював на території Російської Федерації, а отже право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку він набуде в 56 років.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 15 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1788-XIІ), умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

Згідно з приміткою до цієї норми початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Умови призначення пенсії за віком визначено ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

В свою чергу, відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Таким чином, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі вказаних абзаців пункту другого статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та/або праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року. При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається зі змісту пункту другого статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Оскільки пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону, то період проживання та/або роботи особи в зоні гарантованого добровільного відселення не підлягає включенню в період проживання та/або роботи такої особи в зоні посиленого радіологічного контролю.

Саме такий правовий висновок міститися у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 по справі №556/1172/17.

За записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 в період з 06.08.1986 по 27.11.1986 ОСОБА_1 працював водієм вантажних автомобілів в Червонопрапорному Київському військовому окрузі 27 дорожньо-експлуатаційної ділянки; з 13.12.1986 по 16.03.1988 працював водієм в Автотраспортному виробничому об?єднанні; з 08.04.1988 по 16.08.1988 працював різноробочим в Дорожньо-експлуатаційній ділянці №27 с. Гончарів КП Чернігівської області; з 05.09.1988 по 11.09.1989 працював водієм в Бєлгородській автобазі №6; з 02.10.1989 по 20.08.1991 працював водіє в Домобудівельному комбінаті №2; з 16.09.1991 по 23.07.1993 працював водієм в Жовтоводському управлінні будівництва.

За даними паспортної реєстрації позивача з 14.12.1990 він постійно проживає в м. Славутич Київської області, яке не віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до довідки Пакульської сільської ради від 02.03.2020 №215 ОСОБА_1 був зареєстрованим та постійно проживав в АДРЕСА_1 з 23.07.1986 по 13.10.1990, підстава: господарська книга 1986 - 1990 роки.

Разом з тим, суд погоджується з доводами пенсійного органу про неможливість врахування проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 05.09.1988 по 11.09.1989, оскільки за записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , копія якої наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 у вказаний період працював на території Російської Федерації.

При цьому, посилання позивача на довідку Пакульської сільської ради від 02.03.2020 №215, як на доказ постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 23.07.1986 по 13.10.1990, суд оцінює критично, оскільки зазначені в ній обставини спростовуються належним чином оформленими записами в трудовій книжці ОСОБА_1 .

Таким чином, матералами справи підтверджено право ОСОБА_1 на зниження пенсійного віку на 4 роки, а отже останній набуде право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку в 56 років.

Ураховуючи вищевикладене, пенсійний орган правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволені адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.