Справа № 320/10719/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2022 року № 320/10719/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання незаконною та скасування постанови Бучанського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області (правонаступник - Бучанський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 09.11.2018 про накладення штрафу по виконавчому провадженню №3099167.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що спірною постановою на нього накладено штраф у розмірі 44509,00 грн. у зв`язку з несплатою ним заборгованості з аліментів на утримання дитини.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірної постанови та стверджує про відсутність у нього заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини за період більше трьох років, що є законодавчо визначеною передумовою для накладення штрафу.

Крім того, позивач зауважує, що відповідач не здійснював розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини саме станом на листопад 2018 року та не направив на його адресу копію спірної постанови, що унеможливило її своєчасне оскарження.

Також позивач зазначив, що ним 21.05.2021 було сплачено заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 96000,00 грн., проте наявність спірної постанови перешкоджає закінченню виконавчого провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , витребувано від відповідача докази по справі.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, у той же час надав суду витребувані ухвалою суду від 22.09.2021 докази.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На підставі наведеного справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

ОСОБА_2 у письмових поясненнях по справі зазначила, що позивач не виконує свого обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини, її доньки.

У зв`язку з цим, третя особа вважає, що прийняття відповідачем спірної постанови є правомірним, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням цього суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області.

Судом встановлено, що 11.10.2001 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції Тимощук Оксаною Василівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №3099167 з примусового виконання виконавчого листа №2-157, виданого Ірпінським міським судом 14.08.2001, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 22.04.2001 року у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 27.07.2001 року і до повноліття.

09.11.2018 начальником відділу Бучанського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сіпченко Оксаною Миколаївною в межах виконавчого провадження №3099167 прийнято постанову про накладення штрафу, якою на позивача за невиконання рішення суду накладено штраф на користь ОСОБА_2 у розмірі 44509,00 грн., у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 рішення щодо стягнення аліментів та наявністю станом на 01.11.2018 боргу у розмірі 89018,75 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірної постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання її незаконною та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі-Закон №606, який був чинний на момент прийняття відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.10.2001 №3099167) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Аналогічне положення передбачене частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі-Закон №1404), який набрав чинності 05.10.2016.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з частинами першою та другою статті 17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Частиною першою статті 13 Закону №1404 (тут і далі, в редакції, яка була чинна на момент прийняття відповідачем спірної постанови) передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 63 Закону №1404 визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною четвертою статті 71 Закону №1404 передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 №2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 було доповнено статтю 71 Закону №1404 чотирнадцятою частиною, якою передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Також Законом №2475-VIII частину четверту статті 11 Закону №1404 викладено в такій редакції: "Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання".

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №1404 строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Щодо застосування нових законів до триваючих правовідносин, то у Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року N 5-р(I)/2019 зроблено висновок про те, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №2610/278695/2012 та Верховний Суд у постанові від 24.11.2020 у справі №620/517/20 дійшли висновку, що нормами Закону №2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2019, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20 відсотків суми несплачених аліментів), за два роки (30 відсотків суми несплачених аліментів), за три роки (50 відсотків суми несплачених аліментів).

При цьому положення абзацу третього частини чотирнадцятої статті 71 Закону №1404 передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки. Тобто зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що є правомірним застосування цієї норми до триваючих правовідносин, а саме до прав та обов`язків, що продовжувалися на момент набрання ним чинності, безпосередньо застосувавши нормативний акт прямої дії у часі.

Згідно з пояснювальною запискою до законопроекту (прийнятий Закон N 2475-VIII) його метою було, зокрема, створення економічних передумов для подальшого вдосконалення механізму забезпечення конституційного права дітей на достатній життєвий рівень та покращення матеріального забезпечення дітей у випадках, якщо батьки не дійшли згоди щодо способу утримання дітей і такий спосіб утримання дітей вирішується судом.

Законодавець вважав, що батьки або інші особи, які виховують дитину, повинні створити такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Однією з найбільш нагальних проблем у сфері захисту прав дітей є проблема належного матеріального забезпечення. Найбільш гостро вона стоїть для дітей, які виховуються в неповних сім`ях.

Внесені до Закону №1404 зміни мали на меті посилення захисту прав дітей шляхом встановлення дієвого механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення в подальшому порушників від виконання призначеного стягнення за несплату аліментів. Натомість неможливість застосування частини чотирнадцятої статті 71 вказаного Закону до заборгованості, що виникла до 28 серпня 2018 року, але продовжила існувати після набрання ним чинності, нівелювала б зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.

Як зазначено вище, начальником відділу Бучанського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сіпченко Оксаною Миколаївною в межах виконавчого провадження №3099167 прийнято постанову про накладення штрафу, якою на позивача за невиконання рішення суду накладено штраф на користь ОСОБА_2 у розмірі 44509,00 грн., у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 рішення щодо стягнення аліментів та наявністю станом на 01.11.2018 боргу у розмірі 89018,75 грн.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що у нього в межах виконавчого провадження не виникало заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини за період більше трьох років.

Крім того, він зауважив, що відповідач не здійснював розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини саме станом на листопад 2018 року, з приводу чого суд зазначає таке.

Як зазначено вище, в межах виконавчого провадження №3099167 здійснюється примусове виконання виконавчого листа №2-157, виданого Ірпінським міським судом 14.08.2001, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 22.04.2001 року у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 27.07.2001 року і до повноліття.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спірна постанова прийнята відповідачем на підставі висновків, що сукупний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за три роки, тобто за період з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року включно.

Згідно з частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 195 Сімейного кодексу України (в редакції, яка була чинна до 07.07.2017) заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Частинами першою-другою статті 195 Сімейного кодексу України (в редакції з 08.07.2017) визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Матеріали справи не містять відомостей щодо працевлаштування позивача у період з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року включно. Зокрема, такі відомості не були надані позивачем, як боржником, державному виконавцю для долучення до матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку з цим розмір щомісячних аліментів на утримання дитини, який підлягає сплаті ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) за вказаний період, з огляду на положення ст.195 Сімейного кодексу України мав бути визначений виходячи із розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно з абзацами першим-другим пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р.

за № 489/20802, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Головного управління статистики у Київській області (http://kyivobl.ukrstat.gov.ua/content/p.php3?c=93&lang=1), середня заробітна плата в регіоні дорівнювала:

1) у 2015 році:

- у жовтні 2015 року 4487 грн.;

- у листопаді 2015 року 4534 грн.;

- у грудні 2015 року 5489 грн.

2) у 2016 році:

- у січні 2016 року 4453 грн.;

- у лютому 2016 року 4620 грн.;

- у березні 2016 року 4975 грн.;

- у квітні 2016 року 4966 грн.;

- у травні 2016 року 4962 грн.;

- у червні 2016 року 5477 грн.;

- у липні 2016 року 5578 грн.;

- у серпні 2016 року 5222 грн.;

- у вересні 2016 року 5350 грн.;

- у жовтні 2016 року 5562 грн.;

- у листопаді 2016 року 5470 грн.;

- у грудні 2015 року 6406 грн.

3) у 2017 році (по м. Буча):

- у 1 кварталі 2017 року 6007 грн.;

- у 2 кварталі 2017 року 6596 грн.;

- у 3 кварталі 2017 року 7094 грн.;

- у 4 кварталі 2017 року 7209 грн.

4) у 2018 році (по м. Буча):

- у 1 кварталі 2018 року 7579 грн.;

- у 2 кварталі 2017 року 8038 грн.;

- у 3 кварталі 2017 року 8777 грн.;

- у 4 кварталі 2017 року 9174 грн.

За таких обставин, розмір аліментів, який позивач мав сплачувати стягувачеві у межах виконавчого провадження №3099167, дорівнює:

1) у 2015 році:

- у жовтні 2015 року 1121,75 грн. (4487 грн. : 4);

- у листопаді 2015 року 1133,50 грн.;

- у грудні 2015 року 1372,25 грн.

2) у 2016 році:

- у січні 2016 року 1113,25 грн.;

- у лютому 2016 року 1155 грн.;

- у березні 2016 року 1243,75 грн.;

- у квітні 2016 року 1241,50 грн.;

- у травні 2016 року 1240,50 грн.;

- у червні 2016 року 1369,25 грн.;

- у липні 2016 року 1394,50 грн.;

- у серпні 2016 року 1305,50 грн.;

- у вересні 2016 року 1337,50 грн.;

- у жовтні 2016 року 1390,50 грн.;

- у листопаді 2016 року 1367,50 грн.;

- у грудні 2015 року 1601,50 грн.

3) у 2017 році:

- у січні 2017 року 1501,75 грн.;

- у лютому 2017 року 1501,75 грн.;

- у березні 2017 року 1501,75 грн.;

- у квітні 2017 року 1649 грн.;

- у травні 2017 року 1649 грн.;

- у червні 2017 року 1649 грн.;

- у липні 2017 року 1773,50 грн.;

- у серпні 2017 року 1773,50 грн.;

- у вересні 2017 року 1773,50 грн.;

- у жовтні 2017 року 1802,25 грн.;

- у листопаді 2017 року 1802,25 грн.;

- у грудні 2017 року 1802,25 грн.;

4) у 2018 році:

- у січні 2018 року 1894,75 грн.;

- у лютому 2018 року 1894,75 грн.;

- у березні 2018 року 1894,75 грн.;

- у квітні 2018 року 2009,50 грн.;

- у травні 2018 року 2009,50 грн.;

- у червні 2018 року 2009,50 грн.;

- у липні 2018 року 2194,25 грн.;

- у серпні 2018 року 2194,25 грн.;

- у вересні 2018 року 2194,25 грн.;

- у жовтні 2018 року 2293,50 грн.

Таким чином, загальний розмір аліментів, який підлягав сплаті за вищевказаний період, складає 60201,25 грн.

З матеріалів виконавчого провадження №3099167 вбачається, що ОСОБА_1 за вказаний період сплачено аліменти на утримання дитини на загальну суму 2940,00 грн., зокрема, за період з жовтня 2015 року по листопад 2017 році по 210,00 грн. щомісячно.

Таким чином, сума заборгованості позивача зі сплати аліментів на утримання дитини за період з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року становить 57261,25 грн. (60201,25 грн. - 2940,00 грн.), яка, відповідно, є більшою від загальної суми фактичної сплачених позивачем аліментів за вказаний період.

Отже, вказані обставини свідчать про наявність підстав для застосування до ОСОБА_1 штрафу у порядку, передбаченому ч.14 ст.71 Закону №1404.

Враховуючи, що розмір заборгованості позивача на момент винесення спірної постанови складав 89018,75 грн., відповідачем правомірно було накладено на боржника штраф у сумі 44509 грн., що дорівнює 50% існуючої заборгованості.

Щодо посилань позивача на відсутність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів саме станом на листопад 2018 року, то суд не приймає їх до уваги, оскільки матеріали справи містять відповідний розрахунок, складений станом на 08.11.2018.

Крім того, факт відсутності або ненаправлення боржникові розрахунку заборгованості зі сплати аліментів сам по собі не може бути підставою для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, якщо матеріалами справи підтверджується наявність передумов для застосування заходів відповідальності.

Також позивач зазначив, що ним 21.05.2021 було сплачено заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 96000,00 грн., з приводу чого суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі квитанції від 25.05.2021 №0.0..1 було сплачено кошти у розмірі 96000,00 грн. (призначення платежу: заборгованість по аліментам, оплата ВП №3099167).

У вказаній квитанції в якості отримувача зазначений Бучанський міський ВДВС ЦМУМЮ м.Київ.

Судом встановлено, що Бучанським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на підставі платіжного доручення від 26.05.2021 №3475 було перераховано ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 96000,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт оплати позивачем 25.05.2021 заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 96000,00 грн., наявність якої станом на листопад 2018 зумовила прийняття відповідачем спірної постанови.

Проте, оскільки оплата позивачем відповідної суми заборгованості мала місце вже після прийняття відповідачем спірної постанови, дана обставина не впливає на встановлення судом факту протиправності прийняття спірної постанови.

Відповідно до положень першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи позивачем не було доведено факту сплати аліментів на утримання дитини за період з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року, внаслідок чого суд вважає, що відповідач правомірно прийняв нарахував позивачу до сплати штраф на підставі спірної постанови.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.