Справа № 320/11932/21
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року Київ №320/11932/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами до ГУ ПФУ у Київській області про визнання протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті йому доплати до пенсії за період з 01.04.2021 у розмірі двох мінімальних заробітних плат у відповідності до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області здійснити перерахунок, донарахування та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, за період з 01.04.2021 - у розмірі двох мінімальних заробітних плат у порядку вказаному вище, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послався на те, що він, починаючи з 04.08.2016, є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку ГУ ПФУ у Київській області та проживає в населеному пункті, який віднесено до третьої категорії зони гарантованого добровільного відселення, тому має право на отримання щомісячного підвищення до пенсії у розмірі, встановленому ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам.

Така доплата до пенсії позивачеві не проводилась, у зв`язку з чим він звернувся до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про здійснення нарахування та виплату йому підвищення до пенсії у вказаному розмірі.

Листом від 26.08.2021, відповідач відмовив здійснити нарахування та виплату пенсію ОСОБА_1 на підставі ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", мотивуючи це тим, що вищезазначена стаття з 01.01.2015 втратила чинність. Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ у Київській області, позивач звернувся до суду з позовом на захист порушеного права.

Ухвалою суду від 30.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх участі у розгляді справи.

Головним управлінням ПФУ у Київській області було подано відзив на позовну заяву, який не прийнято до уваги з огляду на подачу його не уповноваженою законом особою.

Обставини, встановлені судом:

позивач є непрацюючим пенсіонером, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого безстроково та особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 . Позивач проживає в с.Луки, Білоцерківського району, Київської області, про це свідчить оригінал довідки виконавчного комітету Таращанської міської ради від 27.07.2021 №544-22-12.

ОСОБА_2 відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106, знаходиться в третій категорії зони гарантованого добровільного відселення.

Листом від 26.08.2021 №9441-14161/М-02/8-1000/21, ГУ ПФУ у Київській області відмовило заявникові здійснити нарахування та виплату доплати до пенсії, з огляду на те, що відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76, стаття 2, якою визначались категорії зон радіоактивного забруднення та стаття 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.01.2015 втратили чинність, а редакція статті 39 вказаного Закону, яка визнана неконституційною Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 не змінювалась.

При цьому, вказавши, що відповідно до п.13 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23 листопада 2011 року №1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачуються особам, що належать до 3 категорії у розмірі 113,88 грн., яку ОСОБА_3 і отримує.

Позивач, вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, звернувся з позовом до суду.

Дана справа відповідає ознакам типової справи, які визначені Верховним Судом при розгляді зразкової справи №240/4937/18, а саме: позивач проживає на території радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; є непрацюючим пенсіонером; відповідачем зазначено територіальне управління ПФУ; предметом спору є нарахування та виплата доплати до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ч.2 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у редакції, чинній до 01.01.2015.

За приписами ч.3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду, за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, при вирішенні даної справи суд враховує правові висновки, викладені в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.01.2019 у зразковій справі №240/4937/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №240/4937/18.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зазначає таке:

Конституцією України, у статті 3 визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Положеннями статті 8 Конституції України закріплено факт дії в Україні принципу верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави. Водночас, у відповідності до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII).

Стаття 39 вищезазначеного Закону у редакції, чинній до 01.01.2015, була викладена так: громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

28.12.2014 прийнято Закон №76-VIII, який набрав чинності 01.01.2015, підпунктом 7 п.4 розділу І якого було внесено зміни до Закону №796-ХІІ, шляхом виключення статей 31,37,39, 45.

04.02.2016 прийнято Закон України "Про внесення зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №987-VIII), який згідно з розділом ІІ Прикінцевих положень набрав чинності з 01.01.2016 і який включив до Закону №796-ХІІ статтю 39 такого змісту: "Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до статті 151-2 Конституції України. рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, з 17.07.2018 відновила дію редакція статті 39 Закону №796-ХІІ, яка була чинною до 01.01.2015. Так, стаття 39 у редакції Закону №987-VIII, яка чинна з 01.01.2016, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження, однак редакція статті 39, яка була чинна до 01.01.2015, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян:1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

Водночас, відновлення дії попередньої редакції статті 39 Закону №796-ХІІ до внесення змін Законом України №76-VIII спричиняє колізію правозастосування, з огляду на чинність з 01.01.2016 статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції Закону України №987-VIII.

Ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (ст.ст.3,8 Конституції України та ст.6 КАС України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.

Такий підхід до розуміння наслідків визнання неконституційними нормативно-правових актів (або окремих положень) та усунення колізії, що виникла внаслідок цього, забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

Отже, ухваленням Конституційним Судом України Рішення від 17.07.2018 №6-р/2018 відновлено право ОСОБА_1 на отримання підвищення до пенсії на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ, в редакції до 01.01.2015, а саме у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Як було зазначено вище, позивач є непрацюючим пенсіонером та постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, проте нарахування та виплату відповідної доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, ГУ ПФУ у Київській області здійснено не було.

При вказаних обставинах, суд дійшов висновку про те, що відмова викладена у листі відповідача від 26.08.2021 здійснити нарахування та виплату позивачеві доплати до пенсії, передбаченої статтею 39 Закону №796-ХІІ, в редакції до 01.01.2015, є протиправною, такою що порушує його на отримання доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, яке підлягає судовому захисту.

Положеннями ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Проте, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність свого рішення в спірних правовідносинах, у порядку статті 77 КАС України.

Відтак, суд ураховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а витрат пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 2, 6-7, 14, 73-78, 90, 94, 139, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, вул.Саєнка Андрія, буд.10, м.Фастів, Київська область, 08500) про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату доплати до пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2021 у розмірі двох мінімальних заробітних плат у відповідності до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській здійснити перерахунок, донарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, за період з 01.04.2021 - у розмірі двох мінімальних заробітних плат у відповідності до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Брагіна О.Є.