Справа № 120/15831/21-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 січня 2022 р. Справа № 120/15831/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 02.06.2021 №22 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати призначити та нарахувати з 09.03.2021 пенсію за віком відповідно до ст. 55 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що в березні 2021 року звернувся до відповідача із заявою призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Рішенням від 16.03.2021 №22 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. У травні 2021 ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із відповідною заявою та додатковими документами. Листом ГУ ПФУ у вінницькій області від 20.08.2021 повідомлено позивача, що рішенням від 02.06.2021 №22 йому відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у зв`язку з не підтвердженням права останнього на зниження пенсійного віку на 5 років.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою від 23.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позовну заяву.

09.12.2021 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому він заперечив щодо задоволення заявленого позову та вказав про наступне.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.03.2003.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон №796.

Згідно з ч.1 ст. 55 цього Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058.

Посилаючись на норми пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22 1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №13-2 від 30.07.2015, представник вказав, що у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст. 55 Закону № 796 для підтвердження особливого статусу Позивача додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (за наявності) та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Для підтвердження права на зниження пенсійного віку позивач надав посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії серії НОМЕР_1 від 01.07.1996, уточнюючу довідку №103 від 02.03.2021, видану Гайсинською міською радою Бубнівського Старостинського округу, згідно якої заявник в період з 08.03.1966 по даний час зареєстрований та постійно проживає в с. Бубнівка, яке відносилося до населених пунктів категорії № 4, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

Однак, з наданих позивачем документів та наявних індивідуальних відомостей про застраховану особу простежуються наступні відомості про його трудову діяльність з моменту аварії на ЧАЕС по 31.12.2014р.:

- з 26.06.1985 по 12.05.1987 строкова військова служба у В/Ч НОМЕР_2 . За попередніми даними військова частина розташована у м. Комарно, Словакія.

- з 23.07.1987 по 03.10.1988 - період роботи у Вінницькій механізованій колоні №12;

- з 18.10.1988 по 30.09.1992 - період роботи в Львівському спеціалізованому виробничому управлінні;

- з 09.10.1992 по 15.11.2001 - період роботи на Гайсинському цукровому заводі. Населені пункти м. Вінниця, м. Гайсин, м Львів, а також територія Словакії не віднесені до територій посиленого радіоекологічного забруднення.

Оскільки одночасне перебування на території вказаних населених пунктів і в с.Бубнівка є фізично неможливе, тому зазначені вище періоди не можливо зарахувати до періодів проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю.

За наявних умов право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в позивача відсутнє в зв`язку з не дотриманням умови, передбаченої Законом щодо проживання (роботи) на території посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року - не менше 4 років.

Тобто, станом на 01.01.1993, у позивача відсутній необхідний період постійного проживання чи роботи у зоні посиленого радіологічного контролю - не менше ніж 4 роки, як передбачено п.2 ст. 55 Закону № 796.

З урахуванням зазначеного, Головним управлінням було відмовлено Позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зі зменшенням пенсійного віку згідно п.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", через відсутність правових підстав, та згідно чинного законодавства.

Ухвалою від 19.01.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до посвідчення від 01.07.1996 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4).

По досягненню 55 років, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням від 16.03.2021 №2 відмовлено позивачеві у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В подальшому, 26.05.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно норм ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (як постраждалий від наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії). До заяви додав паспорт, картку ІПН, трудову книжку НОМЕР_3 від 30.04.1985, диплом, військовий квиток, довідку про період служби в армії, довідку від 25.03.2021 №5, довідку від 14.04.2021 №1404-01/21, довідку про перейменування підприємства від 14.04.2021, копії наказів від 17.10.1988 №148-к, від 30.09.1992 №171-к, посвідчення від 01.07.1996 № НОМЕР_1 , довідку від 02.03.2021 №103, довідку Ладижинської міської ради.

Рішенням від 02.06.2021 №22 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вказали, що пенсійний вік відповідно до статті 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" становить 55 років, необхідний страховий стаж - 23 роки. Страховий стаж заявника становить 38 років 26 днів, разом з тим документами не підтверджено право особи на зниження пенсійного віку на 5 років.

Листом від 09.06.2021 №0200-0207-8/35534 повідомлено позивача, що рішенням від 02.06.2021 №22 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та вказано, що він має право на зниження пенсійного віку на 2 роки.

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 02.06.2021 №22 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.03.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 Закону №1058-ІV.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону № 796 визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема окремо, право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

При цьому згідно примітки (*) до вказаної статті початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Тобто, з метою підтвердження права на призначення пенсії на умовах статті 55 Закону № 796 особам має подати одночасно з заявою про призначення пенсії, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Суд зважає на правову позицію висловлену у постановах ВС від 24 жовтня 2019 року у справі № 152/651/17, 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі № 212/5780/16-а, щодо того, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, з наведеного вище слідує, що основною умовою для призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є наявність підтвердженого факту проживання або роботи особи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років та відповідно до примітки вказаної статті початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії позивачем була долучена довідка від 02.03.2021 №103, видана Бубнівським старостинським округом Гайсинської міської ради, згідно з якою останній зареєстрований та постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії в с. Бубнівка з 08.03.1966 по даний час. Село Бубнівка постановою КМ УРСР віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4.

У період з 26.04.1986 по 01.01.1993, що має визначальне значення для вирішення спору, реєстрацію та облік громадян за місцем проживання було регламентовано Положенням про паспортну систему в СРСР, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 677 від 28.08.1974р., постановою Ради Міністрів СРСР № 678 від 28.08.1974р. «Про деякі правила прописки громадян», Тимчасовою інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України № 66-дск від 03.02.1992р.

Зазначеними нормативними актами було передбачено прописку, як форму реєстрації та обліку населення за місцем проживання, що встановлювала необхідність отримання дозволу органів внутрішніх справ на прописку (виписку) в усіх без винятку населених пунктах України.

Згідно з п.22 розділу ІІІ Положення про паспортну систему в СРСР, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 677 від 28.08.1974р., громадяни прописуються за місцем проживання. Громадяни, які прибули на тимчасове проживання із однієї місцевості в іншу на строк більше півтора місяця прописуються тимчасово, а ті, що прибули на строк до півтора місяця реєструються в установленому порядку.

Тобто, прописка громадянина за певною адресою здійснювалася за конкретним місцем проживання, була обов`язковою, а дотримання умов прописки перевірялося уповноваженими особами органів внутрішніх справ.

Крім того, у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затв. постановою Державного комітету статистики СРСР № 5-24/26 від 12.05.1985р.

За загальним правилом погосподарський облік вівся в погосподарських книгах, а основним об`єктом погосподарського обліку було домогосподарство - об`єкт, члени якого мали реєстрацію місця проживання на території населеного пункту.

В контексті наданих доказів та наведених норм, суд наголошує на тій обставині, що факт реєстрації позивача не свідчить про те, що вказана особа фактично проживала протягом вказаного періоду на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії в с. Бубнівка.

Так, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №572/245/17.

Разом з тим, як видно із військового квитка позивача серії НОМЕР_4 від 25.06.1985 позивач з 26.06.1985 по 08.05.1987 проходив військову службу у Військовій частині № НОМЕР_2 .

При цьому, позивачем не надано жодних доказів щодо дислокації вказаної військової частини в зоні посиленого радіоекологічного контролю тощо.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 30.04.1985, він з 26.06.1985 по 08.05.1987 проходив військову службу, з 23.07.1987 по 03.10.1988 працював у Вінницькій механізованій колоні №12, з 18.10.1988 по 30.09.1992 працював у Львівському спеціалізованому виробничому управлінні, а з 09.10.1992 по 15.11.2001 на Гайсинському цукровому заводі.

Судом приймається до уваги довідка ДП "Вінницька механізована колона" приватного акціонерного товариства "Київсільелектро" від 12.05.2021 №104 відповідно до якої ОСОБА_1 працював в ДП "Вінницька мехколона" ПрАТ "Київсільеклектро" у м. Ладижин, з 23.07.1987 по 03.10.1988.

Поряд із цим суд зазначає, що Верховний Суд у постанові 17 червня 2020 року по справі №572/456/17 вказав на те, що під час розгляду справи щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потрібно перевірити, чи постійно проживав або постійно працював позивач у зоні посиленого радіологічного контролю.

В контексті наведеного, враховуючи, що відомості військового квитка, трудової книжки суперечать відомостям довідки від 02.03.2021 №103, виданої Бубнівським старостинським округом Гайсинської міської ради, суд зауважує, що позивачем не надано суду будь-яких інших доказів на підтвердження того, що він станом на 1 січня 1993 року проживав або працював у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років та/або постійно проживав або постійно працював у зазначених зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31 липня 1986 року.

Разом з тим, суд зважає на аргументи представника відповідача наведені у відзиві, з яких вбачається, що ним на момент винесення спірного рішення від 02.06.2021 №22 не отримано доказів щодо місця дислокації військової частини, в якій позивач фактично проходив військову службу в період часу з 26.06.1985 по 08.05.1987 та зокрема не встановлено можливості застосування до позивача початкової величини зниження пенсійного віку, передбаченого частиною другою статті 55 Закону №796-ХІІ.

Суд зауважує, що відповідачем не досліджено усіх обставин при прийнятті спірного рішення, відтак останнє підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині доводів позивача про наявність достатніх підстав для призначення йому дострокової пенсії за віком суд враховує, що відповідно до вимог процесуального закону суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для призначення йому спірної пенсії.

Разом з тим, наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності відмови в призначенні пенсії стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у рішенні від 02.06.2021 №22. Однак, під час судового розгляду не встановлено у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення такої пенсії.

Отже, суд приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про призначення йому дострокової пенсії за віком відповідно до положень ст. 55 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Як слідує із матеріалів справи, при зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1816 грн.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги, тому на користь позивача слід пропорційно стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у сумі 1210,70 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.06.2021 №22 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.05.2021 про призначення пенсії за віком на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1210,70 (одна тисяча двісті десять грн. 70 коп.) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, )
Повний текст рішення складено та підписано суддею 19.01.2022

Суддя Томчук Андрій Валерійович