Справа № 120/4598/18-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

27 січня 2022 р. Справа № 120/4598/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.01.2019 позов задоволено повністю, а саме:

- визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2017 року без обмеження її максимальним розміром до виплати та з урахуванням уже виплачених сум;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці.

26.01.2022 ОСОБА_1 подав до Вінницького окружного адміністративного суду заяву про запровадження процедури судового контролю за виконанням вищезазначеного рішення суду по справі №120/4598/18-а. Подана заява мотивована тим, що під час виконання рішення суду відповідачем протиправно зменшено розмір невиплаченої пенсії з 65318,76 грн. до 22165,30 грн. та здійснено виплату в зменшеному розмірі. На думку позивача, відповідне зменшення розміру невиплаченої пенсії свідчить про те, що відповідач протиправно не виконує прийняте судом рішення.

Суд, вивчивши подані матеріали та оцінивши наведені позивачем аргументи, при вирішення заяви керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Такі ж вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Одним із способів судового контролю за виконанням судового рішення є зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

У справі № 800/592/17 Велика Палата Верховного Суду змінила підхід до правил застосування судового контролю, роз`ясненого у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.03.2017 "Про огляд практики застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства". Вищий адміністративний суд вважав, що суд першої чи апеляційної інстанції може застосовувати судовий контроль за виконанням рішення суб`єкта владних повноважень відповідачем у справі під час прийняття рішення у справі. Натомість Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що клопотання про встановлення судового контролю може бути подане й після ухвалення судового рішення у справі.

Крім того, в Рішенні від 30.06.2009 у справі № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що таке зобов`язання не носить імперативний характер, а є диспозитивною нормою для суду у частині встановлення судом судового контролю шляхом подання звіту про виконання відповідного рішення.

Крім того, за приписами ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду. Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини).

Так, рішенням суду зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2017 року без обмеження її максимальним розміром до виплати та з урахуванням уже виплачених сум.

Позивач не заперечує, що на виконання рішення суду відповідачем було здійснено перерахунок його пенсії без обмеження її максимальним розміром. Дані обставини були також встановлені судом в ухвалі від 13.12.2021, прийнятій за наслідком розгляду заяви позивача про роз`яснення рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.01.2019.

Разом з тим, стверджуючи про невиконання рішення суду від 29.01.2019 у справі №120/4598/18-а, позивач вказує на не вірне (протиправне) зменшення розміру невиплаченої під час здійснення перерахунку пенсії.

З даного приводу суд зазначає, що предметом розгляду у справі №120/4598/18-а було лише правомірність застосування пенсійним фондом обмеження розміру пенсії позивача. Саме ці обставини досліджувались судом та на їх підтвердження витребовувались докази. При цьому, обставини на які позивач покликається у заяві від 26.01.2022 виникли вже після вирішення адміністративної справи №120/4598/18-а. Більш того, в межах вказаної справи судом не досліджувався розмір належної до виплати позивачу пенсії, а лише вирішувалось питання правомірності застосування пенсійним фондом обмеження пенсії максимальним розміром.

Таким чином, в межах даної адміністративної справи суд не наділений повноваженнями надавати оцінку правомірності здійснення відповідачем розрахунку невиплаченої позивачу пенсії.

Слід зазначити, що положення ст. 382 КАС України підлягають застосуванню у разі не виконання рішення. Так, суд зазначає, що, оскільки, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача без застосування обмеження її максимальним розміром, а також наявні докази здійснення позивачу виплати недоотриманих сум пенсії, то відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин норми ст. 382 КАС України.

При цьому, у разі незгоди з розміром виплаченої пенсійним фондом пенсії позивач не позбавлений права звернутись до суду з новим позовом.

Зважаючи на викладені обставини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №120/4598/18-а.

Керуючись ст.ст. 248, 254, 382 КАС України суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна