Справа № 320/10982/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2022 року справа №320/10982/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладене у листі від 19.05.2021 №5740-7179/О-02/8-1000/21, про неврахування до загального трудового стажу значного періоду роботи для призначення пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 наступні періоди до загального трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при досягненні пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи": з 01.08.1980 по 02.11.1980 та з 31.01.1982 по 14.03.1983 в Ємільчинській центральній районній лікарні; з 25.07.1985 по 03.04.1986 в Баришівській районній лікарні; з 09.11.1988 по 01.04.1990 в закладі ЮА - 45/п-66 управління внутрішніх справ Київського обласного виконавчого комітету; з 05.05.1993 по 18.01.1994 в Вищій школі підприємництва; з 20.01.1994 по 22.01.1996 в МПП "Овідій"; з 23.01.1996 по 28.02.1998 в МП "БМС";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати її призначення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він є пенсіонером відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон №796).

Позивач повідомив, що спірним рішенням йому відмовлено у зарахуванні до загального стажу періодів його роботи з 01.08.1980 по 02.11.1980, з 31.01.1982 по 14.03.1983, з 25.07.1985 по 03.04.1986, з 09.11.1988 по 01.04.1990, з 05.05.1993 по 18.01.1994, з 20.01.1994 по 22.01.1996 та з 23.01.1996 по 28.02.1998 з підстав неналежного оформлення у трудовій книжці записів за вказані періоди роботи.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, оскільки наявні у трудовій книжці записи про його роботу на відповідних підприємствах та установах за вказані періоди є достатнім доказом, що підтверджує відповідний стаж роботи, у той час як неналежне оформлення роботодавцем відповідних записів у трудовій книжці не може бути підставою для позбавлення позивача права на їх зарахування до стажу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення тексту ухвали від 22.09.2021 на електронну адресу, про що свідчать довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням Діловодство спеціалізованого суду.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На підставі наведеного справа розглядається за наявними у ній матеріалами

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 24.11.1998 (а.с.5-6).

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про надання інформації щодо періодів його страхового стажу, які не були враховані під час призначення пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 19.05.2021 №5740-7179/О-02/8-1000/21 повідомило позивачу, що згідно наданих позивачем документів його страховий стаж становить 30 років 4 місяці 20 днів.

Відповідач зазначив, що періоди роботи ОСОБА_1 з 01.08.1980 по 02.11.1980 та з 31.12.1982 по 14.03.1983 в Ємільчинській центральній районній лікарні не враховано до загального страхового стажу, оскільки в трудовій книжці за цей період міститься нечіткий відбиток печатки.

Період роботи позивача з 25.07.1985 по 03.04.1986 в Баришівській районній лікарні не враховано до загального страхового стажу, оскільки в трудовій книжці за цей період в наказі не зазначений рік.

Період роботи позивача з 09.11.1988 по 01.04.1990 в закладі ЮА-45/п-66 управління внутрішніх справ Київського обласного виконавчого комітету не враховано до загального страхового стажу, оскільки в трудовій книжці за цей період міститься нечіткий відбиток печатки.

Період роботи ОСОБА_1 з 05.05.1993 по 18.01.1994 у Вищій школі підприємництва не враховано до загального страхового стажу, оскілки запис в трудовій книжці не відповідає наказу про прийом на роботу.

Період роботи позивача з 20.01.1994 по 22.01.1996 в МПП "Овідій" не врахованого до загального страхового стажу, оскільки в трудовій книжці за період міститься нечіткий відбиток печатки.

Період роботи ОСОБА_1 з 23.01.1996 по 28.02.1998 в МП "БМС.О.К" не врахованого до загального страхового стажу, оскільки в трудовій книжці за цей період міститься нечіткий відбиток печатки.

Відповідач зазначив, що для зарахування вказаних періодів роботи позивачу необхідно надати належним чином оформлену уточнюючу довідку.

Відповідач повідомив, що згідно наданих документів до страхового стажу позивача зараховані періоди перебування у зоні посиленого радіологічного контролю: з 26.04.1986 по 05.08.2000, з 15.02.2002 по 16.12.2008, з 23.09.2010 по 17.12.2010, з 18.07.2012 по 31.12.2014 (а.с.7).

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 15 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, зменшується на 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, зменшується на 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, зменшується на 5 років.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на три роки понад передбачений цією статтею.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.

Частиною другою статті 55 Закону №796 встановлено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи:

- евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році зменшується на 10 років;

- евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році, зменшується на 5 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, зменшується на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшується на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, зменшується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років

- особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями, зменшується на 2 роки.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивач є пенсіонером за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, страховий стаж позивача для розрахунку пенсії складає 30 років 4 місяці та 20 днів.

Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Як було вказано вище, відповідач повідомив позивачу про те, що до його загального страхового стажу не враховані певні періоди його роботи у зв`язку з наявними у трудовій книжці недоліками, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1980, ОСОБА_1 , зокрема, працював:

- з 01.08.1980 по 02.11.1980 - зубним техніком в Ємільчинській центральній районній лікарні (записи №1-2);

- з 31.12.1982 по 14.03.1983 - медсестрою зубопротезного кабінету в Ємільчинській центральній районній лікарні (записи №3-4);

- з 25.07.1985 по 10.12.1985 - зубним техніком (на тимчасову декретну посаду) в Барашівській районній лікарні (запис №13);

- з 11.12.1985 по 03.04.1986 - зубним техніком (0,5 ставки) в Барашівській районній лікарні (записи №14-15);

- з 09.11.1988 по 31.12.1989 - зубним техніком в Установі ЮА-45/п-66 УВД Київського облвиконкому по переводу з Ірпінської міської лікарні (запис №19);

- з 01.01.1989 по 01.04.1990 - техніком-протезистом зубопротезної лабораторії в Установі ЮА-45/п-66 УВД Київського облвиконкому (запис №20-21);

- з 05.05.1993 по 18.01.1994 - комерційним агентом у Вищій школі підприємництва (записи №24-25);

- з 20.01.1994 по 22.01.1996 - директором в МПП "Овідій" (записи №26-27);

- 23.01.1996 по 17.11.1999 - директором в МП "БМС.О.К" (записи №28-29) (а.с.9-12).

За правилами статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи,служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування,довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі

осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 визначено, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутність трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Як зазначено вище, трудова книжка позивача містить записи про те, що 25.07.1985 по 10.12.1985 позивач працював зубним техніком (на тимчасову декретну посаду) в Барашівській районній лікарні.

Суд зазначає запис №14 про звільнення містить неповну інформацію щодо року звільненні позивача з відповідної посади. Так, у графі 4 трудової книжки вказано "Пр.№1385 від 11.12.19__".

Крім того, дослідивши копію трудової книжки позивача за періоди роботи з 01.08.1980 по 02.11.1980, з 31.12.1982 по 14.03.1983, з 09.11.1988 по 01.04.1990, з 20.01.1994 по 22.01.1996 та з 23.01.1996 по 17.11.1999, судом встановлено, що відбитки печаток відповідних підприємств є нечіткими.

Вказане свідчить про неналежне оформлення відповідних записів роботи та звільнення позивача та, відповідно, про неналежне виконання роботодавцями позивача обов`язку щодо ведення трудової книжки відповідного до вимог чинного законодавства.

Однак, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність посилання чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанов від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366973) та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -88814807).

Так, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72028704) зазначив, що в силу постанови Кабінету Міністрів №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72608654) Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, у постанові від 11.11.2020 у справі № 677/831/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 92787211) Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вказане, суд вважає, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Крім того, матеріали справи містять наказ Ємільчинської центральної лікарні від 01.08.1980 №113 про призначення позивача на посаду зубного техніка, наказ Ємільчинської центральної лікарні від 01.11.1980 347 про звільнення з відповідної посади, наказ Ємільчинської центральної лікарні від 30.12.1982 №186 про призначення позивача на посаду медсестри (0,5 ставки) та наказ Ємільчинської центральної лікарні від 15.03.1983 №37 про переведення на посаду зубного техніка з 15.03.1983.

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства "Ємільчинська центральна районна лікарня" від 20.02.2020 №172 та довідки Комунальної установи "Трудовий архів Ємільчинської районної ради Житомирської області" від 04.03.2019 №149 позивачу була нарахована заробітна плата за роботу зубним техніком в Ємільчинській центральній районній лікарні за серпень-жовтень 1980 року, січень-жовтень 1983 року, з а роботу в Барашивській районній лікарні за серпень 1985 року по квітень 1986 року (а.с.42-43).

Щодо посилань відповідача на не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 05.05.1993 по 18.01.1994 у Вищій школі підприємництва з огляду на те, що запис в трудовій книжці не відповідає наказу про прийом на роботу, суд зазначає таке.

Відповідно до запису №25 у трудовій книжці позивач 18.01.1994 був звільнений з посади комерційного агенту у Вищій школі підприємництва за власним бажанням відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України, у той час як у графі №4 вказано запису зазначено підставу звільнення - наказ №35 від 12.01.1994.

Частиною першою статті 38 Кодексу законів про працю України (в редакції, яка була чинна станом на 12.01.1994) визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. При розірванні трудового договору з поважних причин власник або уповноважений ним орган повинен розірвати договір у строк, про який просить працівник.

Суд наголошує на тому, що положення Кодексу законів про працю України в редакції, яка була чинна станом на 12.01.1994, не містила жодних положень, які б унеможливлювали зазначення роботодавцем в наказі про звільнення дату звільнення, яка відрізняється від дати самого наказу, зокрема, пізніше від дати документа.

У зв`язку з цим, суд вважає, що вказаний запис у трудовій книжці не містить жодних недоліків в оформлені.

У зв`язку з цим, суд вважає, що відповідач безпідставно при призначенні пенсії не зарахував до загального страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.08.1980 по 02.11.1980 та з 31.12.1982 по 14.03.1983 в Ємильчинській центральній районній лікарні, з 25.07.1985 по 03.04.1986 в Баришівській районній лікарні; з 09.11.1988 по 01.04.1990 в закладі ЮА-45/п-66 управління внутрішніх справ Київського обласного виконавчого комітету, з 05.05.1993 по 18.01.1994 у Вищій школі підприємництва не враховано до загального страхового стажу; з 20.01.1994 по 22.01.1996 в МПП "Овідій"; з 23.01.1996 по 28.02.1998 в МП "БМС.О.К".

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, оформлене листом від 19.05.2021 №5740-7179/О-02/8-1000/21.

Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно не зараховано до загального страхового стражу позивача відповідні періоди його роботи, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1980 по 02.11.1980 на посаді зубного техніка в Ємільчинській центральній районній лікарні, з 31.12.1982 по 14.03.1983 на посаді медсестри зубопротезного кабінету в Ємільчинській центральній районній лікарні, з 25.07.1985 по 03.04.1986 на посаді зубного техніка в Барашівській районній лікарні, з 09.11.1988 по 31.12.1989 на посаді зубного техніка в Установі ЮА-45/п-66 УВД Київського облвиконкому, з 01.01.1989 по 01.04.1990 на посаді техніка-протезиста зубопротезної лабораторії в Установі ЮА-45/п-66 УВД Київського облвиконком, з 05.05.1993 по 18.01.1994 на посаді комерційного агента у Вищій школі підприємництва, з 20.01.1994 по 22.01.1996 на посаді директора в Малому приватному підприємстві "Овідій" та з 23.01.1996 по 28.02.1998 на посаді директора в Малому підприємстві "БМС.О.К" та здійснити перерахунок його пенсії з дати її призначення.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

При цьому, суд звертає увагу на положення частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи неподання відповідачем без поважних причин відзиву на позову, суд кваліфікує таку поведінку суб`єкта владних повноважень як визнання ним позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією 07.09.2021 №0.0..1 (а.с.13).

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, оформлене листом від 19.05.2021 №5740-7179/О-02/8-1000/21.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1980 по 02.11.1980 на посаді зубного техніка в Ємільчинській центральній районній лікарні, з 31.12.1982 по 14.03.1983 на посаді медсестри зубопротезного кабінету в Ємільчинській центральній районній лікарні, з 25.07.1985 по 03.04.1986 на посаді зубного техніка в Барашівській районній лікарні, з 09.11.1988 по 31.12.1989 на посаді зубного техніка в Установі ЮА-45/п-66 УВД Київського облвиконкому, з 01.01.1989 по 01.04.1990 на посаді техніка-протезиста зубопротезної лабораторії в Установі ЮА-45/п-66 УВД Київського облвиконком, з 05.05.1993 по 18.01.1994 на посаді комерційного агента у Вищій школі підприємництва, з 20.01.1994 по 22.01.1996 на посаді директора в Малому приватному підприємстві "Овідій" та з 23.01.1996 по 28.02.1998 на посаді директора в Малому підприємстві "БМС.О.К" та здійснити перерахунок його пенсії з дати її призначення.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстрайційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код: 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська обл., м.Фастів, вул.Саєнка Андрія, буд.10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.