Справа № 320/12044/21
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року м. Київ № 320/12044/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області та просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення від 09.09.2021 про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім"ї;

зобов"язати здійснити призначення та виплату державної соціальної допомоги малозабезпечній сім"ї з моменту звернення заяви до відповідача з 01.07.2021 по 31.12.2021.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що спірним рішенням Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 04.02.2021 їй було відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї у зв`язку тим, що у складі сім`ї є працездатний, що не здійснює догляду, який не працював три місця в період, за який зараховується дохід.

Позивачка не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, оскільки її чоловік ОСОБА_2 є працюючим членом сім`ї, засновником та керівником ПП «Філгаз-вода», яке сплачує у тому числі і єдиний соціальний внесок.

Позивачка зауважила на тому, що у спірному рішенні вказано неправильну адресу проживання; чітко не вказано прізвище, ім`я та по батькові працездатної особи, яка не працює три місяці; мотиви відмови; не зазначено про право позивачки на оскарження рішення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

13.12.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив відповідно до якої позивачка проти доводів наведених відзиві заперечила та просила суд адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Лобашівським РВ ГУ МВС України в Одеській області 15.02.2008.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 20.10.2007 серії НОМЕР_2 позивачка (прізвище до укладання шлюбу ОСОБА_3 ) перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що сім`я позивачки виховує п`ятеро дітей, а саме:

доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.01.2009 серії НОМЕР_3 ;

доньку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.01.2011 серії НОМЕР_4 ;

сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 05.09.2012 серії НОМЕР_5 ;

сина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.09.2014 серії НОМЕР_6 ;

сина, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.01.2017 серії НОМЕР_7 .

05.03.2013 Відділом у справах молоді та спорту Любашівської райдержадміністрації було видано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчення батьків з багатодітної сім`ї №017668.

Рішенням Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації від 03.06.2021 сім`ї позивача було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї на період з 01.01.2021 по 30.06.2021.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано до Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації заяву про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.

До вказаної заяви зокрема були додані такі документи:

довідка ПП "Філгаз-Вода" від 28.07.2021 про доходи ОСОБА_1 , відповідно до якої загальна сума доходу позивачки за період з 01.10.2020 по 31.12.2020 становить 2 850,00 грн;

довідка ПП "Філгаз-Вода" від 28.07.2021 про доходи ОСОБА_1 , відповідно до якої загальна сума доходу позивачки за період з 01.03.2021 по 31.03.2021 становить 2 850,00 грн;

довідка ПП "Філгаз-Вода" від 28.07.2021 про доходи ОСОБА_2 , відповідно до якої загальна сума доходу за період з 01.01.2021 по 31.02.2021 становить 7 600,00 грн;

довідка ТОВ "Фора" від 04.01.2021 про доходи ОСОБА_1 , відповідно до якої сума доходу позивачки за період з 24.11.2020 по 28.12.2020 становить 9 901,28 грн;

довідка Обухівської міської філії Київського обласного центру зайнятості від 26.07.2021 № 229, відповідно до якої ОСОБА_1 за період з 09.09.2020 по 24.11.2020 було виплачено допомогу по безробіттю у сумі 2500,00 грн.

трудова книжка позивача.

Також суд звертає увагу, що підставою відмови у призначенні соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї не слугувала недостатність поданих документів, крім того у відзиві на адміністративний позов відповідачем не заперечується повнота документів поданих позивачем.

За результатами поданих документів Управлінням соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації було прийнято рішення від 09.09.2021, реєстраційний номер 1167, про відмову позивачці в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.

У вказаному рішенні зазначена наступна підстава для відмови у призначенні позивачці допомоги: «у складі сім`ї є непрацюючий працездатний працездатні, які не сплатили в мінімальному розмірі сумарно протягом 3 міс».

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, позивачка звернулась з даним позовом про визнання його протиправним та скасування та зобов`язання вчинити певні дії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" від 01.06.2000 № 1768-III (далі - Закон № 1768) у цьому Законі терміни використовуються в такому значенні:

державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї;

сім`я - це особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа;

малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї;

непрацююча працездатна особа - особа працездатного віку з числа членів малозабезпеченої сім`ї, яка за станом здоров`я здатна до активної праці і не працює, не проходить військову службу, не займається підприємницькою діяльністю чи професійною незалежною діяльністю, не здобуває освіту за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти;

прожитковий мінімум для сім`ї - визначена для кожної сім`ї залежно від її складу сума прожиткових мінімумів, розрахованих та затверджених відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення;

середньомісячний сукупний дохід сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім`ї, одержаний ними протягом шести місяців, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому до середньомісячного сукупного доходу сім`ї не включається допомога на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які перебувають у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях, допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, під час здійснення зазначених заходів, а також інші доходи, визначені Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону № 1768 призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем проживання уповноваженого представника сім`ї.

Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1768 державна соціальна допомога призначається на шість місяців.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом № 1768, визначені Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 (далі - Порядок № 250).

Згідно з п. 5 Порядку № 250 для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), подає такі документи:

заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики;

декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація);

довідку про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;

довідку встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (за наявності).

Інформація про склад малозабезпеченої сім`ї заявника зазначається в декларації. Якщо заявник вже отримує будь-який із видів державної допомоги, які призначаються органами соціального захисту населення, відомості про розмір допомоги враховуються цим органом без необхідності її декларування.

Для призначення державної соціальної допомоги на наступний строк уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї подає нові заяву та декларацію.

Пунктом 9 Порядку № 250 визначено, що середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів малозабезпеченої сім`ї, одержаний ними протягом шести місяців.

Шість місяців становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (далі - період, за який враховуються доходи).

Середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї для призначення державної соціальної допомоги визначається відповідно до Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 632.

Підпунктом 1 п. 10 Порядку № 250, який покладений відповідачем в основу спірного рішення, визначено, що державна соціальна допомога не призначається, якщо:

у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених у п. 11 цього Порядку).

Державна соціальна допомога у зазначеному випадку призначається, якщо особи протягом періоду, за який враховуються доходи:

сплатили або за них сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців;

доглядали за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного в медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку, за дітьми, хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, за дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідності, за особою з інвалідністю І групи, за особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу, за дитиною з інвалідністю віком до 18 років, а також за особами, які досягли 80-річного віку; надавали соціальні послуги з догляду відповідно до законодавства.

Отже, тлумачення конструкції зазначеної правової норми дозволяє дійти висновку про те, що в її першому абзаці наведена обставина, за наявності якої відповідна допомога не надається, а саме: наявність у складі сім`ї працездатних осіб, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та:

не працювали;

не проходили військової служби,

не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності;

не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти;

не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених у п.11 цього Порядку).

При цьому абзац 2 цієї норми наводить випадки, за яких відповідна допомога все ж таки може бути призначена, навіть за умови наявності обставин, визначених в абзаці першому. Тобто абзац 2 підлягає застосуванню виключно у разі наявності обставин, визначених у абзаці першому, а тому першочерговим має бути встановлено, чи підпадають обставини цієї справи під випадки, визначені у абзаці першому підпункту 1 пункту 10 Порядку №250.

Суд зазначає, що у період, який підлягає дослідженню усі працездатні члені сім`ї позивачки мали статус працюючих осіб, а саме:

ОСОБА_1 працювала: на посаді касира торговельного залу в ТОВ «Фора» (у період з 24.11.2020 по 28.12.2020), та слюсарем-сантехніком в ПП «Філгаз-вода» (у період з 01.01.), що підтверджується копією трудової книжки;

ОСОБА_2 був засновником та керівником ПП «Філгаз-вода», що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як було вказано вище, інформація про дохід, отриманий ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , була підтверджена відповідними документами, у тому числі довідками про доходи, виданими ПП «Філгаз-вода», які були додані позивачкою до заяви про виплату допомоги.

При цьому, статус працюючих осіб був наявний у позивачки та її чоловіка станом на початок періоду, за який враховуються доходи, як того вимагає вищенаведений абзац 1 пп. 1 п. 10 Порядку № 250, що свідчить про безпідставне застосування відповідачем абзацу другого вказаного підпункту в частині встановлення обставин наявності або відсутності фактів сплати єдиного соціального внеску.

Більш того, суд зазначає, що навіть за умови встановлення обставин сплати чоловіком позивачки ЄСВ, відповідачем не було враховано таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 2464) платниками єдиного внеску є роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Частиною 2 ст. 6 Закону № 2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Частиною 4 ст. 5 Закону № 2464 визначено, що обов`язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в абзацах 2, 3, 5 та 7 п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 1 (крім абзацу 7), ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в ч. 1 і 2 цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати (ч. 5 ст. 7 Закону №2464).

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22% до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 є керівником ПП "Філгаз-Вода" та отримує дохід від вказаного підприємства, що підтверджується відповідною довідкою про доходи, саме ПП «Філгаз-Вода» є платником ЄСВ та несе обов`язок за сплату цього внеску за ОСОБА_2 .

При цьому, несплата або неналежна сплата ПП «Філгаз-Вода» відповідних сум ЄСВ не може тягнути за собою негативні наслідки для ОСОБА_2 , оскільки адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування віднесено до компетенції контролюючих (податкових) органів.

Водночас, під час розгляду справи відповідач взагалі не надав суду тих доказів, на які він посилався у відзиві на позовну заяву, а саме: підтвердження того, що за даними органів Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України єдиний внесок за ОСОБА_2 не був сплачений у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців.

Так, вказані відомості зазначені лише відповідачем у власному розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім`ї, проте не підтверджені жодними доказами, а саме: відомостями органів Державної податкової служби та Пенсійного фонду України.

За таких обставин, суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 04.02.2021, реєстраційний № 10, про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї ОСОБА_1 .

Крім того, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї за її заявою від 26.01.2021.

При цьому задоволення позову у такий спосіб не є втручанням у дискрецію суб`єкта владних повноважень через відсутність у відповідача права адміністративного розсуду.

Так, згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях та чітко обмежені нормами Закону № 1768 та Порядку № 250, а та підстава, яка була покладена в основу прийняття рішення про відмову у наданні допомоги, була визнана судом незаконною, суд вважає, що ефективний захист порушеного права позивачки потребує зобов`язання відповідача вчинити ті дії, від здійснення яких він незаконно ухилився.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Європейський суд з прав людини у справі "Чуйкіна проти України" (Chuykina v. Ukraine) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia).

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який не довів правомірність своєї бездіяльності.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242- 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області () від 09.09.2021 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім"ї.

Зобов"язати Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області () здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) призначення та виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім"ї з моменту звернення заяви до відповідача з 01.07.2021 по 31.12.2021.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.