Справа № 320/7731/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
18 січня 2022 року 320/7731/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд зобов`язати відповідача нарахувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 у даній справі відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 10.01.2018 №10-його виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахуванням на військовий облік до Городищенського РВК Черкаської області, але індексацію грошового забезпечення на день звільнення з військової служби він не отримав. Зазначив, що індексація грошового забезпечення йому виплачена лише 15.04.2021, тому вважає, що має право і на середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня виплати такої заборгованості.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що не погоджується з доводами відповідача про те, що КЗпП не розповсюджується на військовослужбовців. Вважає, що саме КЗпП регулюються питання відповідальності за затримку при звільненні військовослужбовців.

Заперечуючи проти відповіді на відзив, відповідач наполягає на залишенні позовної заяви без розгляду, посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та наказом від 04.01.2018 №3-ос звільнений з військової служби у запас.

Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 10.01.2018 №10-ос позивача виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахуванням на військовий облік до Городищенського РВК Черкаської області.

За час проходження служби з 01.12.2015 по 10.01.2018 ОСОБА_1 не проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №580/2709/20, відповідачем 15.04.2021 нараховано та виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 76564,98 грн.

Вважаючи, що відповідні кошти виплачені відповідачем не вчасно, позивач звернувся до суду з вимогою про зобов`язання відповідача виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Суд відхиляє аргументи позивача щодо застосування норм КЗпП до військовослужбовців при затримці розрахунку при звільненні, з оглядку на таке.

Водночас, ч. 1 ст.233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами ч. 1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою ч. 5 ст.122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Позивач вважає, що з 11.01.2018 по день виплати індексації із відповідача слід стягнути середній заробіток за весь період затримки.

З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2021 відповідачем з нараховано позивачу індексації у розмірі 74564,98 шляхом зарахування коштів на картковий рахунок.

Отже, перебіг строку звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні оплачуваної відпустки розпочався 16.04.2021 (наступний день за днем здійснення виплати, розрахунку при звільненні), а сплив зазначений строк, відповідно, 17.05.2021. Оскільки позивач направив до суду позов засобами поштового зв`язку 16.06.2021, то він пропустив місячний строк звернення до суду з із вказаними вимогами, не зазначивши підстав для поновлення цього строку.

Вказаний висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду в аналогічних спорах, викладеною у постанові від 13.05.2021 у справі №240/18478/20 за позовом ОСОБА_3 до Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку та постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20 за позовом ОСОБА_4 до Північного регіонального управління Державної приикордонної служби України.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 03.05.2018 в справі №826/6380/17.

Натомість, позивач із заявою про поновлення строку на звернення до суду не звертався, доказів та пояснень щодо наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду протягом встановленого строку не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у позивача була можливість оскаржувати бездіяльність відповідача в межах визначеного положеннями КАС України строку. Зокрема, позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що існували поважні причини для пропуску строку для звернення до суду із вказаними вимогами.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених ч. 3 та ч. 4 ст. 123 цього Кодексу.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з ч. 4 ст. 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись статтями 240, 241-243, 248, 250, 256 КАС України, суд

у х в а л и в:
1. Адміністоративний позов залишити без розгляду.

2. Ухвалу про залишення позову без розгляду надіслати (вручити) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Щавінський В.Р.