Справа № 320/673/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 січня 2022 року м. Київ № 320/673/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту

ВСТАНОВИВ:

до суду звернулось Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (код: 31899285, адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51) з позовом до Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код: 34790409, адреса: 09800, Київська обл., Тетіївський р-н, м. Тетіїв, віл. Цвіткова, 9-Б) в якому просить суд:

- скасувати (зняти) арешт з майна Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", єдиного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Київська обл., Тетіївський р-н, м. Тетіїв, вул. Академіка Байраківського (Будьонного), 86 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 46), вид обтяження: арешт нерухомого майна, відомості про суб`єкт обтяження: ВДВС Тетіївського РУЮ, , підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер: ВП №43349540, виданий 23.05.2014; реєстраційний номер обтяження 5871616 від 02.06.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- скасувати (зняти) арешт з майна Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", нежитлових будівель літ. "Б-2", "В", "Г", "Д", "К", "Н" та споруд, що знаходяться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Київська, буд. 80 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 03), вид обтяження: арешт нерухомого майна, заборона його відчуження, відомості про суб`єкт обтяження: ВДВС Тетіївського РУЮ, ; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер: ВП №43339540, виданий 23.04.2014: реєстраційний номер обтяження: 6721412 від 02.06.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- скасувати (зняти) арешт з майна Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", будівлі, 1974 р., побудови, що знаходиться за адресою: Київська обл., Тетіївський р-н, с. Кашперівка, вул. Богдана Хмельницького (Леніна), буд. 2-Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 46), вид обтяження: арешт нерухомого майна, відомості про суб`єкт обтяження: ВДВС Тетіївського РУЮ, ; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер: ВП №43349540, виданий 23.05.2014; реєстраційний номер обтяження: 6748209 від 02.06.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- скасувати (зняти) арешт з майна Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", єдиного майнового комплексу, Асфальтний завод, що знаходиться за адресою: Київська обл., Тетіївський р-н, с. Кашперівка, вул. Богдана Хмельницького (Леніна), буд. 2-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 46), вид обтяження: арешт нерухомого майна, відомості про суб`єкт обтяження: ВДВС Тетіївського РУЮ, ; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер: ВП №43349540, виданий 23.05.2014; реєстраційний номер обтяження: 6748887 від 02.06.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши позовну заяву на предмет дотримання процесуальним норм щодо її форми та змісту, суд констатує її невідповідність та вважає за необхідне залишити позов без руху з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з приписами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, яка вказує на особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як стверджує позивач у позові, про наявність арешту на майно позивача, який був накладений у 2014 році на підставі рішення державного виконавця, позивач дізнався у зв`язку із проведенням обліку майна що внесене до статутного капіталу позивача та передане в господарське відання і на баланс дочірніх підприємств шляхом формування інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Приєднані до матеріалів справи інформаційні довідки датовані 10.12.2021.

В цей же день позивач, відповідно до його тверджень, звернувся до Міністерства юстиції України та Тетіївського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з листом б/н про надання інформації, усунення порушень та звільнення з під арешту майна, що належить позивачеві.

З даного приводу суд зазначає, що 24.09.2021 позивач вже звертався до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Тетіївського районного ВДВС ЦМУ Мінюсту про зобов`язання зняти арешт за виконавчим провадженням №43349540 з: єдиного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Київська область, Тетіївський район, м. Тетіїв, вул. Байраківського Академіка, буд. 86 (вул. Будьонного, буд. 86) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46); нежитлових будівель літ. «Б-2», «В», «Г», «Д», «К», «Н» та споруд, що знаходяться за адресою: Київська область м. Біла Церква, вул. Київська, буд. 80 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03); будівлі, 1974 побудови, що знаходиться за адресою: Київська область, Тетіївський район, с. Кашперівка, вул. Богдана Хмельницького, буд. 2-Б (вул. Леніна, буд. 2-Б) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46); єдиного майнового комплексу, Асфальтний завод, що знаходиться за адресою: Київська область, Тетіївський район, с. Кашперівка, вул. Богдана Хмельницького, буд. 2-А (вул. Леніна, буд. 2-А) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46).

Ухвалою суду від 28.09.2021 по справі №320/11864/21 позовну заяву вирішено повернути позивачеві.

26.10.2021 Київським окружним адміністративним судом повторно отримано тотожний за змістом позов, який ухвалою від 01.11.2021 по справі №320/13659/21 було залишено без руху, та від 09.12.2021 - повернуто позивачеві у зв`язку із ненаданням доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду з цим позовом.

При цьому, суд в ухвалі від 09.12.2021 по справі №320/13659/21 звернув увагу на те, що позивач надав пояснення, згідно яких до відповідача він звертався ще в березні 2021 року та у квітні 2021 отримав відповідь, в якій відповідачем було наведено обставини щодо прийняття постанови та арешту майна.

В той же час з даним адміністративним позовом позивач звернувся 31.12.2021, про що свідчать відомості щодо відстеження поштового відправлення за №693, яким позовна заява разом з додатками була надіслана на адресу суду.

Таким чином суд констатує ту обставину, що позивачем у позові наведені не достовірні відомості щодо дати обізнаності позивача про наявність порушеного права відповідачем по справі.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.03.2020 по справі № 175/3995/17-ц як на дотримання строків звернення до суду з даним позовом суд не може взяти до уваги, оскільки подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Водночас у межах даного провадження судом встановлено, що обставини наведеної справи та справи, що розглядається є відмінними та позивач звернувся до суду адміністративної а не цивільної юрисдикції.

Більш того, як встановлено судом у справі №320/13659/21, про наявність арешту та про бездіяльність відповідача позивач знав ще у квітні 2021 року. Однак до суду з цим адміністративним позовом звернувся лише 31.12.2021 року, тобто з пропуском строку на звернення до суду.

Суд роз`яснює, що правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Цей обов`язок закріплений в частині першій статті 68 Конституції України, за змістом якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Разом з тим, обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тобто, закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідомий принцип права: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, який міститься в частині другій статті 68 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Тому, на переконання суду, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушенні права чи законні інтереси, то враховуючи презумпцію знання законодавства знати, що згідно з приписами КАС України може оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність до суду в межах строку звернення, визначеного цим Кодексом.

Як вже було зазначено судом, згідно з приписами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, яка вказує на особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Аналіз вказаної норми КАС України дозволяє прийти до висновку про те, що застосування строків звернення до суду в адміністративному судочинстві не залежить від того, яким чином відбулося порушення прав, свобод та інтересів позивача, - шляхом вчинення відповідачем протиправної дії, допущення протиправної бездіяльності чи прийняття протиправного рішення, а також від характеру таких дії, бездіяльності та рішення (одноразового, багаторазового, триваючого тощо).

Визначальною обставиною в контексті даної норми є те, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свої прав, свобод та інтересів, позаяк, з відповідного моменту розпочинається перебіг строку звернення до суду.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини саме із наявних матеріалів, суд дійшов висновку, що позивач мав знати про порушення своїх прав , починаючи з квітня 2021 року, у зв`язку з чим розпочинався перебіг відповідного строку звернення до суду.

Суд зауважує, що повторне звернення до відповідача по справі та отримання відповіді не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій.

Суд роз`яснює, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Також інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Додатково суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»). Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Суд звертає увагу, що в силу положень статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України в разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Однак, подана позивачем позовна заява та викладені у ній обставини не містять ґрунтовних пояснень, підтверджених належними доказами, щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Також, суд зазначає, що окрім встановлення відповідних обставин в частині дотримання позивачем строків звернення до суду чи наявності об`єктивних причин, за яких такий строк був пропущений з поважних та незалежних від позивача обставин, з`ясуванню також підлягає і дотримання позивачем правил предметної та територіальної підсудності при зверненні до суду з даним позовом.

Як зазначено Великою палатою Верховного Суду в постанові від 11.12.2019 у справі № 826/12775/15, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас статтею 59 цього закону законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно.

Верховний Суд у вказаній постанові вказав, що для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду.

Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Такі висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 340/25/19.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) й виникають із цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції (Аналогічні висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 21.08.2019 р. у справі №911/1247/18).

Так, суд зазначає, за змістом позовної заяви викладені позивачем доводи на користь обґрунтування заявлених ним вимог свідчать про те, що останні направленні на захист порушеного права власності позивача щодо нерухомого майна, на яке накладено арешт спірною постановою державного виконавця.

Таким чином, у відповідності до обраного позивачем способу захисту, вбачається, що суть спору полягає у знятті арешту з майна позивача з метою відновлення його майнових прав (скасування чинного обтяження) на нерухоме майно.

У зв`язку з цим, позивачеві слід надати пояснення із відповідним нормативно-правовим обґрунтуванням, що даний спір належить розглядати саме за правилами адміністративного судочинства та постанови на підставі яких був застосований даний арешт.

Слід також зазначити, що в силу приписів статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Пов`язаними між собою можна вважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються пов`язаністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же підстав або доказів.

Метою об`єднання позовних вимог є можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Щодо пов`язаності вимог підставами виникнення і поданими доказами, слід враховувати, що у відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається із заявлених позивачем вимог, останній просить суд скасувати арешт на майно, застосований постановою державного виконавця у відповідному виконавчому провадженні. Однак, за відсутності матеріалів зазначеного виконавчого провадження та будь-яких пояснень позивача щодо нього, у суду відсутні підстави вважати, що заявлені позивачем вимоги не мають самостійних предмета та обсягів доказування і що такі не супроводжуються різними доказами та підставами їх виникнення.

Таким чином, цей адміністративний позов не містить жодних посилань на однаковість підстав виникнення заявлених позовних вимог або поданих доказів; пояснень щодо того, в чому полягає їх однорідність (єдині підстави їх виникнення, доказування яких спирається на однакові докази і обставини, тощо).

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Згідно із частинами 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усуненні шляхом подання до суду:

- уточненої позовної заяви (відповідно до кількості учасників справи та один екземпляр для суду) з відповідними поясненнями та належними доказами на їх підтвердження щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог, у тому числі із нормативно-правовим обґрунтуванням щодо належності обраного позивачем способу захисту порушеного права та дотримання ним предметної і територіальної підсудності при зверненні до Київського окружного адміністративного суду з цим позовом;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску із наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів;

- уточненої позовної заяви (відповідно до кількості учасників справи та один екземпляр для суду) з визначеними у ній позовними вимогами, що мають єдині підстави їх виникнення (пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами), з урахуванням висновків суду, що наведені у цій ухвалі, або надати ґрунтовні та деталізовані письмові пояснення, що заявлені позовні вимоги є пов`язаними між собою із наведенням конкретного переліку таких підстав;

- щодо позовних вимог, не пов`язаних єдиними підставами та доказами, - окремих адміністративних позовів у загальному порядку;

- матеріали виконавчого провадження та постанови державного та/або приватного виконавця про застосування арештів.

Керуючись ст.ст. 5, 20, 25, 122, 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту - залишити без руху.

Протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачеві необхідно усунути недоліки позовної заяви у спосіб, визначений даною ухвалою.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.