Справа № 240/5498/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
28 січня 2022 року м. Житомир справа №240/5498/21
категорія 111000000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
- визнати бездіяльність Головного управління ДПС у Житомирській області щодо анулювання ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку (переведення на загальну систему оподаткування) та зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області анулювати ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку (перевести на загальну систему оподаткування);
- визнати відмову Головного управління ДПС у Житомирській області щодо списання заборгованості зі сплати ЄСВ протиправною та зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області списати борг зі сплати єдиного соціального внеску.
Ухвалою від 20 травня 2021 року відкрито провадження у справі №240/5498/21 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
09 червня 2021 року до суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Житомирській області на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що згідно з нормами пп. 291.5.8 п. 291.5 ст. 291, пп. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298, п. 299.10, п. 299.11 ст. 299 ПК України підставою для прийняття контролюючим органом рішення про виключення фізичної особи-підприємця з реєстру платників єдиного податку є наявність у такого платника податкового боргу зі сплати податків та зборів, за якими визначені грошові зобов`язання, в тому числі, які не пов`язані із здійсненням господарської діяльності, крім наявного боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки єдиний внесок за визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", є консолідованим страховим внеском, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а відтак, він не є податком чи збором в розумінні норм ПК України. З огляду на зазначене, та у зв`язку з відсутністю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу по загальнообов`язкових та місцевих податках та зборах (єдиному податку та інших податках та зборах) Головне управління ДПС у Житомирській області вказало, що в нього були відсутні підстави для проведення перевірки умов перебування позивача на спрощеній системі оподаткування та здійснення анулювання його реєстрації, як платника єдиного податку, з подальшим переведенням на загальну систему оподаткування. Крім того, відповідач вказав, що оскільки згідно з нормами Закону України від 04.12.2020 №1072-IX право на списання недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування мають фізичні особи-підприємці, крім підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які проводять незалежну професійну діяльність, ОСОБА_1 було відмовлено у списанні боргу з єдиного внеску, так як він в період з 16.10.2012 по 15.02.2021 перебував саме на спрощеній системі оподаткування.
Враховуючи вказані обставини, Головне управління ДПС у Житомирській області вважає, що діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, а тому просило відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.
Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
16 лютого 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника Ступаченка Антона Вячеславовича, звернувся до Головного управління ДПС у Житомирській області із заявою, в якій на підставі пункту 9-15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI просив списати наявну у нього заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Позивач вважає, що у зв`язку з наявністю в нього податкового боргу, Головне управління ДПС у Житомирській області зобов`язане було на підставі пункту 299.10, 299.11 статті 299 ПК України прийняти рішення про анулювання його реєстрації, як платника єдиного податку. Відтак, на переконання позивача, саме наслідком бездіяльності відповідача щодо не здійснення анулювання реєстрації його платником єдиного податку та не переведення його на загальну систему оподаткування стало прийняття протиправної відмови у списанні йому боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).
Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності визначаються Главою 1 Розділу XIV ПК України.
Відповідно до пункту 291.2 статі 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
У пункті 291.3 статі 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Згідно з пунктом 291.4 статі 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності поділяються на чотири групи платників єдиного податку.
Як визначає підпункт 3 пункту 291.4 статі 291 ПК України до третьої групи платників єдиного податку належать: фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначено статтею 299 ПК України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
За приписами пункт 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, у разі:
1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;
4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків;
5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;
6) набуття платником податку статусу резидента ОСОБА_2 - в останній день календарного кварталу, в якому платник податку набув статус резидента Дія Сіті.
З наведеного вбачається, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою, однак вона може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу лише у встановлених пунктом 299.10 статті 299 ПК України випадках.
Відтак, наявність обставин, передбачених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, згідно з підпунктом 3 пункт 299.10 статті 299 ПК України є підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку.
Відповідно до підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
Відповідно до абз. 3 пункту 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян (НМДГ), то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 ПКУ для відповідного року.
Тобто, податкова вимога не надсилається у випадку, якщо сума податкового боргу платника податків не перевищувала 3060 гривень (17 грн. х 180).
Системний аналіз вищезазначених норм свідчить на користь висновку, що наявність у платника єдиного податку третьої групи кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів податкового боргу у розмірі, що перевищує 3060,00 гривень, може бути підставою для прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації такого платника як платника єдиного податку.
Заперечуючи щодо позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині, Головне управління ДПС у Житомирській області у відзиві на позовну заяву зазначило, що підставою для прийняття контролюючим органом рішення про виключення фізичної особи-підприємця з реєстру платників єдиного податку є наявність у такого платника податкового боргу зі сплати саме податків та зборів, крім наявного боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки вказаний єдиний внесок є консолідованим страховим внеском та не є податком чи збором в розумінні норм ПК України.
Однак, суд не погоджується з такими доводами відповідача та вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 8 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дійсно передбачено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування.
Разом з тим, за визначенням, наведеним у пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
При цьому, грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Таким чином, податковим боргом є не тільки сума узгодженого грошового зобов`язання з податків та зборів, а ще й сума грошового зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з пунктами 2 та 3 частини 2 статті 12 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску; здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.
З наведеного вбачається, що контроль за сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюють органи Державної податкової служби України, а тому, з огляду на положення пп. 14.1.175 та пп. 14.1.39 п.14.1 ст. 14 ПК України, сума несплаченого у визначений законом строк грошового зобов`язання з єдиного внеску є податковим боргом.
Відтак, враховуючи положення пункту 299.10 статті 299 та підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, наявність у платника, який є платником єдиного податку, боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, могло б бути підставою для прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації такого платника податку, як платника єдиного податку, шляхом виключення його з реєстру.
Однак, суд звертає увагу, що вжите в пункті 299.10 статті 299 ПК України словосполучення «може бути анульована за рішенням контролюючого органу» свідчить про те, що прийняття, у випадку встановлення однієї з підстав, передбачених цим пунктом, рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку є правом контролюючого органу, а не його імперативним обов`язком. Відтак, повноваження щодо прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення його з реєстру платників єдиного податку в даному випадку є дискреційними повноваженнями відповідача і у випадку встановлення однієї з підстав, передбачених пунктом 299.10 статті 299 ПК України, відповідач має право діяти на «власний розсуд», тобто наділений свободою вибору приймати відповідне рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку чи ні.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. Разом з тим, у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Крім того, відповідно до абзацу першого пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
З наведеного вбачається, що у разі встановлення під час проведення перевірки обставин, передбачених пунктом 299.10 статті 299 ПК України, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), контролюючий орган може прийняти рішення про анулювання реєстрації такого платника, як платника єдиного податку, однак прийняття такого рішення можливе лише на підставі акту перевірки, а відтак обставини, передбачені пунктом 299.10 статті 299 ПК України, мають бути встановлені контролюючим органом під час відповідної перевірки платника податків.
Разом з тим, доказів того, що відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 контролюючим органом проводилась будь-яка з перевірок, передбачених главою 8 ПК України, і в результаті такої перевірки був встановлений та зафіксованій у відповідному акті факт наявності у позивача боргу з єдиного внеску, матеріали справи не містять.
В свою чергу, наявність у платника податку податкового боргу, згідно з нормами глави 8 ПК України, не є самостійною підставою для призначення перевірки такого платника.
Відтак, враховуючи, що відносно позивача не проводилась перевірка, в результаті якої був би встановлений факт наявності у нього податкового боргу та відповідно й встановлена, передбачена пунктом 299.10 статті 299 та підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України підстава для анулювання його реєстрації, як платника єдиного податку, а також беручи до уваги, що анулювання реєстрації платника єдиного податку є правом, а не обов`язком контролюючого органу, суд приходить до висновку про відсутність в діях Головного управління ДПС у Житомирській області протиправної бездіяльності щодо неприйняття рішення про анулювання реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного податку.
З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині позовних вимог, які стосуються відмови Головного управління ДПС у Житомирській області у списанні фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з п. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
03 червня 2020 року набув чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі - Закон № 592-ІХ), відповідно до положень якого розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-15.
Так, згідно з абзацами першим та другим пункту 9-15 Закону № 2464-VI (у редакції Закону № 592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом №592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом №592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.
Прийняття Закону № 592-ІХ обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.
Такий підхід щодо врахування при вирішенні подібних спірних правовідносин вказаних положень Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 01 липня 2020 року по справі №260/81/19.
Законом України від 14.07.2020 № 786-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців» у пункті 9-15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI слова "день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" у всіх відмінках було замінено цифрами і словами "3 червня 2020 року".
Відтак, з 03 червня 2020 року діють положення Закону «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13 травня 2020 року № 592-IX щодо списання сум недоїмки, нарахованих платникам єдиного внеску з числа фізичних осіб - підприємців (крім підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, за період з 1 січня 2017 року до 03 червня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що оподатковується податком на доходи фізичних осіб.
В подальшому, Закон України від 04.12.2020 №1072-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» до пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI були внесені зміни.
Так, пункт 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI (в редакції Закону України від 04.12.2020 №1072-IX) передбачає, що підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:
а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;
б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.
Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:
1) платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року;
2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.
Таким чином, змінами внесеними Законом України від 04.12.2020 №1072-IX, фактично продовжена процедура списання сум недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів і пені на виконання вимог Закону №592-IX.
Відтак, пункт 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI (в редакції Закону України від 04.12.2020 №1072-IX) надає право фізичним особам-підприємцям (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та особам, які провадять незалежну професійну діяльність, на списання несплачених станом на 1 грудня 2020 року сум недоїмок, які були нараховані цим особам за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, у разі якщо дотримано такі умови:
1) такими платниками в період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб;
2) подання до 1 березня 2021 року такими платниками наступних документів:
а) для фізичних осіб підприємців (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування): заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності (якщо така заява не подавалася раніше); заяви про списання заборгованості; звітності відповідно до вимог ч.2 ст. 6 Закону № 2464-VI за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, які подаються до податкового органу за основним місцем обліку (якщо така звітність не подавалася раніше або була подана з помилками);
б) для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність: заяви про списання заборгованості; заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску (якщо така заява не подавалася раніше); звітності відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, які подаються до податкового органу за основним місцем обліку (якщо така звітність не подавалася раніше, або була подана з помилками).
Водночас, зі змісту пункт 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI (в редакції Закону України від 04.12.2020 №1072-IX) вбачається, що право на списання заборгованості з єдиного внеску мають лише особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та фізичні особи-підприємці. Передбачена пунктом 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI пільга щодо списання боргу з єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, не поширюється, права на таке списання вони не мають.
Під час розгляду справи судом було безспірно встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що з дати реєстрації платником податків (12.10.2012) по дату припинення підприємницької діяльності (15.02.2021) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував саме на спрощеній системі оподаткування (був платником єдиного податку 3 групи).
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що, відмовляючи позивачу у списанні наявного в нього боргу з єдиного внеску у зв`язку з відсутністю в нього права на таке списання через перебування на спрощеній системі оподаткування, Головне управління ДПС у Житомирській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, а тому підстави для визнання протиправним такого рішення відповідача відсутні.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович