Справа № 280/8764/21
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 січня 2022 року Справа № 280/8764/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Фесик А.В.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Шевченка А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Офісу Генерального прокурора, в якій позивач (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог вх. №66201 від 15.11.2021 просить суд стягнути з Офісу Генерального прокурора () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.11.2019 по 26.08.2021 у сумі 266 695,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при звільнені позивача відповідачем не було виплачено вихідну допомогу при звільненні. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2021 у справі № 640/1958/20 підтверджено право позивача на виплату йому вихідної допомоги при звільненні. На виконання постанови суду від 04.06.2021 та виконавчого листа № 640/1958/20 від 04.06.2021 Державною Казначейською службою України на картковий рахунок позивача в АТ «Райффайзен Банк Аваль» 27.08.2021 здійснено виплату вихідної допомоги у сумі 24214,01 грн. з урахуванням обов`язкових відрахувань. У звязку з наведеним, позивач вважає, що зазначена ним у позові сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з Офісу Генерального прокурора на користь позивача. На підставі вищенаведеного, просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач позов не визнав та надав суду відзив на позовну заяву (вх. №68324 від 22.11.2021), у якому зазначає, що підставою для виплати незаконно звільненому працівнику зазначеного середнього заробітку є невиплата з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум. В діях Генеральної прокуратури України не вбачається ознак умислу або необережності, оскільки на час звільнення позивача дії відповідача були правомірними Отже, застосування до вказаних правовідносин ст. 117 КзПП України є помилковим. Також відповідач зазначає, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. сума середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги за час затримки розрахунку при звільненні (266 958,8 грн.) є очевидно неспівмірною з розміром виплаченої вихідної допомоги (30 079,15 грн.). Крім того, відповідач зазначає, що не грунтуються на нормах законодавства доводи ОСОБА_1 про застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу при стягненні середнього заробітку. З огляду на наведене відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 12.10.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03.11.2021.

Ухвалою суду від 03.11.2021 підготовче засідання відкладено до 22.11.2021.

Ухвалою суду від 22.11.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 09.12.2021.

Ухвалою суду від 09.12.2021 відкладено підготовче засідання у зв`язку із неявкою позивача на 10.01.2022 .

Ухвалою суду від 10.01.2022 закрите підготовче провадження у справі та призначено праву до судового розгляду того ж дня.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 10.01.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2021 у справі №640/1958/20 встановлено зокрема наступне (а.с. 25-31): « ОСОБА_1 , починаючи з 18.07.2001 року, обіймав посади прокурора в різних регіонах України… Кадровою комісією № 1 прийнято рішення № 30 від 29.10.2019 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації. Наказом Генерального прокурора від 14.11.2019 року №1489ц ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу організації підтримки публічного обвинувачення управління підтримання публічного обвинувачення в суді Генеральної прокуратури України, на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Під час звільнення з посади, позивачу не було виплачено вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку та середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги з 18.11.2019 року по день фактичного розрахунку, що стало підставою звернення останнього до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів».

Також Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2021 у справі №640/1958/20 Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення вихідної допомоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги, у зв`язку зі звільненням, в розмірі 30 079,15 грн. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу, у зв`язку зі звільненням, в розмірі середнього місячного заробітку 30 079,15 грн. (тридцять тисяч сімдесят дев`ять грн. 15 коп.). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постанова суду набрала законної сили 04.06.2021.

Згдіно наявної в матеріалах справи довідки банку про рух коштів на картці ОСОБА_1 (а.с. 14) 27.08.2021 на рахунок було здійснено безготівкове зарахування 24 214,01 грн., деталі операції: стягнення згідно виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2021 №640/1958/20.

Відповідачем також не заперечується факт того, що 27.08.2021 Офісом Генерального прокурора проведено фактичний розрахунок з виплати вихідної допомоги позивачу, але не виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.11.2019 по 26.08.2021. Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходить з викладеного вище та наступного.

Згідно з ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 19.11.2019 по день фактичного розрахунку 26.08.2021 суд виходить з такого.

Обчислення середнього заробітку слід проводити відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 "Про затвердження порядку обчислення середнього заробітної плати" (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Водночас, вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, згідно якої, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Також суд зазначає, що розмір вихідної допомоги при звільненні становить 30079,15 грн., при цьому ця сума заборгованості становить приблизно 1/9 від визначеної позивачем суми середнього заробітку за час затримки її виплати при звільненні (266 695,80 грн.).

За таких обставин, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, та враховуючи те, що правове регулювання відшкодування працівнику середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, з огляду на фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок, суд вважає за необхідне визначити середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивачки, у розмірі суми, яка підлягала виплаті при звільненні, а саме: 30079,15 грн.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково, з урахуванням вищенаведеного.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 30079,15 грн. (тридцять тисяч сімдесят дев`ять гривень 15 копійок)

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено у повному обсязі 19.01.2022.

Суддя Н.В. Стрельнікова