Справа № 120/15034/21-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

24 січня 2022 р. Справа № 120/15034/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Тетяни Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом депутата Ладижинської міської ради ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради про визнання протиправними та скасування окремих пунктів рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року депутат Ладижинської міської ради ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Ладижинської міської ради (далі-відповідач), у якому просив:

визнати протиправним і скасувати рішення Ладижинської міської ради №246 від 26.10.2021 року «Про реорганізацію комунальних закладів шляхом приєднання» в частині реорганізації комунального закладу «Ладижинський міжшкільний навчально-виробничий центр по розвитку художніх промислів та народних ремесел «Спадщина» шляхом приєднання до комунального закладу «Ладижинський центр культури і дозвілля «Прометей»;

зобов`язати Ладижинську міську раду вилучити з рішення №246 від 26.10.2021 року «Про реорганізацію комунальних закладів шляхом приєднання» протиправну та скасовану частину рішення, виклавши п.3 рішення №246 від 26.10.2021 року в наступній редакції:

« 3. Реорганізувати комунальні заклади Ладижинський міський будинок культури «Лада» (код ), місцезнаходження: 23420, Вінницька область. м.Ладижин, вул. К. Маркса, 39, «Клуб села Лукашівка» (), місцезнаходження: 24325, Вінницька область, м.Ладижин/ с.Лукашівка, вул. Першотравнева, 57 шляхом приєднання до комунального закладу «Ладижинський центр культури та дозвілля «Прометей» (), місцезнаходження: 24321, Вінницька область, Гайсинський район, м.Ладижин, вул. П.Кравчика, 4а.»

та вилучивши з пунктів 4, 6, 7, 8, 10, 12, 14 рішення № 246 від 26.10.2021 року назву юридичної особи «Ладижинський міжшкільний навчально-виробничий центр по розвитку художніх промислів та народних ремесел «Спадщина» ().

Позовні вимоги мотивовані протиправним рішенням 8 сесії 8 скликання Ладижинської міської ради № 246 від 26.10.2021 року "Про реорганізацію комунальних закладів шляхом приєднання" в частині реорганізації комунального закладу "Ладижинський міжшкільний навчально-виробничий центр по розвитку художніх промислів та народних ремесел "Спадщина" шляхом приєднання до комунального зпкладу "Ладижинський центр культури і дозвілля "Прометей", а тому позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 23.11.2021 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

09.12.2021 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому вказано, що 26.10.2021 року було прийнято рішення 8 сесії 8 скликання Ладижинської міської ради № 246 «Про реорганізацію комунальних закладів шляхом приєднання» відповідно до якого Ладижинський міжшкільний навчально-виробничій центр по розвитку художніх промислів та народних ремесл «Спадщина» (далі ЛМНВЦ «Спадщина») був реорганізований шляхом приєднання до «Ладижинського центру культури та дозвілля «Прометей».

27.09.1990 року комунальний заклад Ладижинський міжшкільний навчально- виробничий комбінат за рішенням виконавчого комітету Тростянецької районної ради народних депутатів Вінницької області № 185 у зв`язку із значним скороченням кількості навчальних груп був реорганізований в комунальний заклад Ладижинський міжшкільний навчально-виробничій центр по розвитку художніх промислів та народних ремесл «Спадщина» для учнів Ладижинських середніх шкіл № 1, 2, 3, допоміжної школи - інтернат та інших шкіл району.

13.11.1997 року виконавчий комітет Ладижинської міської ради народних депутатів Тростянецького району Вінницької області, керуючись ст. 38, ч. 2 п. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», прийняв рішення № 391 «Про реєстрацію МНВЦ «Спадщина» яким зареєстрував міжшкільний навчально-виробничий центр художніх промислів та народних ремесл «Спадщина» м. Ладижина як міжшкільний заклад. Тому відповідач зазнанчає, що посилання позивача на те, що даний комунальний заклад є закладом позашкільної освіти не відповідає дійсності.

Відповідно до Статуту, затвердженого в новій редакції рішенням 21 сесії 6 скликання Ладижинської міської ради № 870 від 21.06.2013 року комунальний заклад по розвитку художніх промислів та народних ремесл «Спадщина» є окремою юридичною особою з усіма атрибутами передбаченими чинним законодавством України для юридичних осіб. Засновником комунального закладу є Ладижинська міська рада. ЛМНВЦ «Спадщина» знаходиться в комунальній власності Ладижинської міської ради, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Комунальний заклад по розвитку художніх промислів та народних ремесл «Спадщина» ліцензії на здійснення діяльності у сфері позашкільної освіти не має, а наявність у закладу свідоцтва про атестацію за рівнем позашкільної освіти та ліцензії на надання освітніх послуг з одержання професійно-технічної освіти ніяким чином не впливає на здійснення закладом діяльності у сфері розвитку художніх промислів та народних ремесл.

Згідно інформаційної довідки Ладижинського відділу освіти № 566 від 03.12.2021 року комунальний заклад по розвитку художніх промислів та народних ремесл «Спадщина» з 01.09.2021 року не здійснює трудову підготовку учнів старших класів закладів загальної середньої освіти, а також вже протягом двох років не здійснює професійну підготовку учнів шкіл та молоді, тобто не здійснював та не здійснює основний вид освітньої діяльності. Здійснювалась та здійснюється лише гурткова робота.

Відповідач вказує, що на момент прийняття оскаржуваного рішення міської ради комунальний заклад по розвитку художніх промислів та народних ремесл здійснював лише гурткову роботу, а саме велися гуртки з декоративного розпису, художньої кераміки, виготовлення сувенірів, технічного моделювання, квілінгу, традиційної кулінарії українців, образотворчого мистецтва та гаптування шовковими стрічками.

Таким чином, комунальний заклад по розвитку художніх промислів та народних ремесл «Спадщина» фактично здійснює діяльність у сфері нематеріальної культурної спадщини, а саме у сфері народної культури, розвиває у дітей здібності та навички до народних художніх промислів та ремесл. Дана сфера діяльності, згідно п. 1 ст. 2 Закону України «Про культуру», підпадає під регулювання законодавства України про культуру.

Враховуючи те, що ЛМНВЦ «Спадщина» та Ладижинський центр культури і дозвілля «Прометей» мають аналогічний вид діяльності, а саме здійснюють гурткову роботу в напрямку народної творчосты, з метою упорядкування мережі комунальних закладів соціального спрямування, економії коштів місцевого бюджету Ладижинською міською радою прийняте рішення про приєднання однієї юридичної особи до іншої.

Враховуючи вищевикладене, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити.

13.12.2021 року позивач подав заперечення на відзив, у яких просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

За змістом статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

За статтею 59 ГК України припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Також відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (крім установ, які не можуть бути перетвореними. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами (частина перша статті 110 ЦК України); дані про рішення щодо припинення юридичної особи належать до відомостей, які вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі відповідних заяв (пункт 27 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Частиною третьою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР) встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з пунктом 30 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого в процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання в концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності територіальної громади.

Таким чином, засновником та власником корпоративних прав підприємства комунальної форми власності є територіальна громада, інтереси якої представляє відповідна рада.

Відповідно до частин першої - третьої статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, до компетенції ради належить здійснення розпорядчих функцій та прийняття рішень, зокрема, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Як встановлено матеріалами справи позивач оскаржує п.3 рішення №246 від 26.10.2021 року 8 сесії 8 скликання Ладижинської міської ради, яким реорганізовано комунальні заклади Ладижинський міський будинок культури "Лада", "Клуб села Лукашівка" та Ладижинський міжшкільний навчально-виробничій центр по розвитку художніх промислів та народних ремесл «Спадщина» шляхом приєднання до Комунального закладу «Ладижинський центр культури та дозвілля «Прометей».

Відповідно до Статуту, затвердженого в новій редакції рішенням 21 сесії 6 скликання Ладижинської міської ради № 870 від 21.06.2013 року комунальний заклад по розвитку художніх промислів та народних ремесл «Спадщина» є окремою юридичною особою з усіма атрибутами передбаченими чинним законодавством України для юридичних осіб. Засновником комунального закладу є Ладижинська міська рада. ЛМНВЦ «Спадщина» знаходиться в комунальній власності Ладижинської міської ради, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв не як суб`єкт владних повноважень, а як засновник Комунального закладу «Ладижинський центр культури та дозвілля «Прометей» та ЛМНВЦ "Спадщина", у зв`язку з чим оскаржуване рішення за №246 від 26.10.2021 року в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є рішенням власника (засновника) комунальної установи, необхідними для здійснення відповідних реєстраційних дій щодо припинення діяльності та реорганізації цих закладів.

Аналогічні висновки у подібних правовідносинах викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 по справі № 813/1232/18, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.06.2020 у справі №480/1887/19, від 01.07.2020 по справі № 580/1670/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 260/91/19.

Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.09.2020 року по справі № 260/91/19 зазначила, що оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень ради та є розпорядчим документом щодо власності територіальної громади, який передбачає індивідуалізовані приписи щодо ліквідації конкретної юридичної особи.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.09.2020 року по справі № 260/91/19 прийшла до висновку, що такі спори є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За правилами статті 239 КАС України - у разі якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом першим частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України - про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатил судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ ПриватБанк Відділення "Островського" Вінницької філіії за # квитанції: 0.0..1, кодом квитанції № 9250-0521-8318-1495 від 05.11.2021 року. Судовий збір зараховано на казначейський рахунок до спеціального фонду Держаного бюджету України.

За змістом частини другої статті 238 КАС України в разі закриття провадження у справі суд постановляє відповідну ухвалу, якою, серед іншого, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Водночас згідно з п. 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене і зважаючи на прийняття судом рішення про закриття провадження у цій справі з підстав, передбачених п. 8 частини 1 статті 238 КАС України, суд доходить висновку про необхідність повернення позивачу сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 238, 242, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом депутата Ладижинської міської ради ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради про визнання протиправними та скасування окремих пунктів рішення, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що спір, який пов`язаний з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Повернути на користь ОСОБА_1 з бюджету судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень) згідно із квитанцією АТ КБ ПриватБанк Відділення "Островського" Вінницької філіії за # квитанції: 0.0..1, кодом квитанції № 9250-0521-8318-1495 від 05.11.2021 року.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна