Справа № 120/12070/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 січня 2022 р. Справа № 120/12070/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід О.С.,

за участю:

секретаря судового засідання: Карпінської Т.В.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_11 )

до: Барської міської ради (вул. Майдан Святого Миколая, б. 18, м.Бар, Вінницька обл., 23000)

про: визнання протиправними та скасування рішень, визнання бездіяльності протиправной та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (далі - позивачі) до Барської міської ради (далі - відповідач) про визнання незаконними та скасування рішень відповідача від 14.09.2021 року № 10.1, № 10.2, № 10.3; визнання протиправною бездіяльності відповідача при розгляді клопотань позивачів про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Войнашівської сільської ради (Барської міської ради) Жмеринського (Барського) р-ну Вінницької обл.; зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким затвердити позивачам проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передати їх у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України площею 1,7971 га кадастровий номер :02:003:0134, площею 1,8127 га кадастровий номер :02:003:0129, площею 1,7974 га кадастровий номер :02:003:0140, площею 1,7971 га кадастровий номер :02:003:0135, площею 2,0 га кадастровий номер :02:003:0124, площею 2,0 га кадастровий номер :02:003:0125, площею 1,8006 га кадастровий номер :02:003:0131, площею 1,8006 га кадастровий номер :02:003:0132, площею 1,7974 га кадастровий номер :02:003:0133, площею 0,9614 га кадастровий номер :02:003:0128, площею 1,8005 га кадастровий номер :02:003:0130.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначають, що останні реалізуючи своє конституційне право на землю замовили розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Войнашівської сільської ради Жмеринського р-ну Вінницької обл. Вказані земельні ділянки зареєстровані у відповідному реєстрі. Позивачами були направлені клопотання про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Водночас, з офіційного сайту відповідача стало відомо, що рішенням 15 сесії 8 скликання відповідача від 14.09.2021 року № 10.1, № 10.2, № 10.3 надано відповідачеві дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок комунальної власності стосовно земельних ділянок, на які позивачами розроблено проекти землеустрою та внесені відомості. Крім того, позивачі не згідні з бездіяльністю відповідача щодо розгляду їх клопотань про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. Вважаючи, що такими рішеннями відповідача унеможливлюється реалізація позивачами свого земельного права, вони звернулися до суду з даним позовом.

Ухвалою від 27.09.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві 10-денний строк, з моменту отримання ухвали, для усунення недоліків.

28.09.2021 року за вх. № 61594/21 надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 06.10.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 27.10.2021 року.

26.10.2021 року за вх. № 69338/21 представником позивачів подано клопотання про об`єднання позовів у цій справі та справі № 120/13859/21-а за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до Барської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

27.10.2021 року за вх. № 69902/21 представником позивачів подано клопотання про долучення доказів.

У судове засідання 27.10.2021 року представники сторін не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причин неявки суду не повідомили. Судове засідання відкладено на 03.11.2021 року.

03.11.2021 року за вх. № 72024/21 представник позивачів повідомив, що на судове засідання з`явитися не може, так як перебуває на лікарняному. Одночасно повідомив, що клопотання про об`єднання позовів підтримує та просить задовольнити.

У судове засідання 03.11.2021 року представник відповідача не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив.

Представник позивачів Соловей О.М. дане клопотання підтримав та просив задовольнити.

Ухвалою 03.11.2021 року об`єднано для спільного розгляду та вирішення в одне провадження адміністративну справу № 120/12070/21-а за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до Барської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень та адміністративну справу № 120/13859/21-а за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до Барської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії. Об`єднаній адміністративній справі присвоїти № 120/12070/21-а. Судове засідання відкладено на 14.12.2021 року.

15.11.2021 року за вх. № 75729/21 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в межах справи № 120/13859/21-а, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що міською радою розглянуто питання позивачів, однак питання про затвердження проекту землеустрою не вирішено позитивно для позивачів з тих підстав, що при голосуванні рішення не підтримано достатньою кількістю голосів депутатів.

18.11.2021 року за вх. № 77121/21 представником позивачів подано відповідь на відзив, в якому останній позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві.

14.12.2021 року за вх. № 85644/21 представником позивачів подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У судове засідання 14.12.2021 року відповідач представника не направив, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, представником позивачів надані пояснення по суті заявлених позовних вимог. Судове засідання відкладено на 11.01.2022 року

У судове засідання 11.01.2022 року відповідач представника не направив, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, представником позивачів було продовжено надання пояснення по суті заявлених позовних вимог, судом наголошено відзив відповідача на позовну заяву стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача при розгляді клопотань позивачів про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким затвердити позивачам проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передати їх у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України. Судове засідання відкладено на 25.01.2022 року.

25.01.2022 року за вх. № 6967/22 та за вх. № 6972/22 представником позивача надано документи для долучення до матеріалів позовної заяви.

У судове засідання 25.01.2022 року відповідач представника не направив, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, судом було здійснено дослідження доказів по справі.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку заслухавши представника позивачів, суд встановив наступне.

27.01.2021 року та 02.03.2021 року позивачі подали через Центр надання адміністративних послуг «Прозорий офіс» на адресу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області клопотання про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області.

29.03.2021 року та 12.04.2021 року позивачами були укладені договори на виконання землевпорядних робіт та направлені повідомлення Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області про застосування принципу мовчазної згоди (30.03.2021 року та 14.04.2021 року).

27.04.2021 року наказом № 648-УБД та 30.04.2021 року наказом № 654-УБД Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надали позивачам дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області.

Наказами від 11.05.2021 року за № 678-УБД та № 679-УБД Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області визнало такими, що втратили чинність вказані накази про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області.

Після розроблення проектів землеустрою 06.07.2021 року була здійснена державна реєстрація земельних ділянок та присвоєні кадастрові номери:

:02:003:0600:02:003:0600:02:003:0600:02:003:0600:02:003:0600:02:003:0600:02:003:0600:02:003:0600:02:003:0600:02:003:0600:02:003:0130.

Надалі на 15 сесії 8 скликання відповідача були прийняті рішення № 10.1, 10.2., 10.3 від 14.09.2021 року, якими надані відповідачеві дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання вказаних земельних ділянок.

Позивачі звернулись до відповідача 15.09.2021 року зі клопотаннями про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам та передання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Войнашівської сільської ради (Барської міської ради) Жмеринського (Барського) району Вінницької області.

За результатом розгляду клопотань, листами відповідача від 18.10.2021 року за вих. № 3700, № 3701, № 3702 позивачів повідомлено про те, що на засіданні 16 сесії 8 скликання відповідача було розглянуто питання про затвердження проектів землеустрою позивачів, однак такі проекти не були підтримані більшістю голосів депутатів від загального складу ради.

Позивачі вважають вказані рішення від 14.09.2021 року протиправними, а також бездіяльність у затвердженні проекту землеустрою протиправною.

Тому з метою скасування вказаних рішень та зобов`язання відповідача затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання її у власність, позивачі звернулися до суду із цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, ЗК України.

Відповідно до ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття відповідного права визначається гл. 19 р. IV ЗК України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться в тому числі у разі:

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На дату звернення позивачів із клопотаннями про надання дозволу на виготовлення проектів (27.01.2021 року) порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами був врегульований положеннями ст. 118 ЗК України, в редакції станом до 27.05.2021 року.

Нормами ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачалося, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 9 ст. 118 ЗК України (в редакції на момент звернення позивачів до відповідача із клопотання про затвердження проектів землеустрою, після 27.05.2021 року).

Системний аналіз наведених норм доводить, що нормами ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то вказана особа у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк, з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотаннями щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Після спливу визначеного строку та неотриманні від вказаного суб`єкта владних повноважень відповідного рішення, позивачами були укладені договори та розроблені проекти землеустрою за принципом мовчазної згоди, здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, присвоєні кадастрові номери. Після чого позивачі звернулись до відповідача із відповідними заявами про затвердження вказаних проектів землеустрою.

Але надалі Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відповідними наказами надало позивачам дозволи на розроблення проектів землеустрою, які згодом і визнало такими, що втратили чинність, без зазначення підстав для такого визнання.

Щодо застосування принципу «мовчазної згоди» у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював у постанові від 10.07.2018 року у справі № 806/3095/17 правову позицію про те, що «<…> право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу <…> жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу або відмови».

Надалі такий висновок був неодноразово підтриманий Верховним Судом у постановах від 17.12.2018 року у справі № 509/4156/15-а, від 06.08.2019 року у справі № 140/1992/18, від 14.08.2019 року у справі № 0640/4434/18, від 27.01.2020 року у справі № 816/2119/16, від 16.09.2021 року у справі № 815/4120/17 та ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України від 21.05.1997 року «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Ч. 1, 2 ст. 59 Закону № 280 передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Питання регулювання земельних відносин відповідно до закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280).

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 року у справі № 823/59/17 сформулював такий правовий висновок: "…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким".

За таких обставин, рада не наділена повноваженнями, за конкретних фактичних обставин, діяти на власний розсуд - розглянути заяви позивачів або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви або ж ні.

У даному випадку, відповідач зобов`язаний прийняти рішення про задоволення заяви. Як вже зазначалось, підстави для відмови у задоволенні заяви позивачів відсутні.

Неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність не може підміняти рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні її у власність.

Ч. 9 ст. 118 ЗК України не передбачає випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатами заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність може не прийняти позитивного для заявника рішення.

Таким чином, суд зазначає, що у даному випадку відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений ст. 118 ЗК України та ст. 26, 59 Закону № 280.

За таких обставин, відповідач - суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З метою встановлення підстав бездіяльності у затвердженні проекту землеустрою та перевірки дотримання умов для прийняття бажаного для позивачів рішення відповідачем надано лише витяг з протоколу 16 сесії 8 скликання з поіменним голосуванням.

Разом з тим, відповідачем не надано інформації про існування обставин, які б в силу норм ЗК України вважалися правомірною підставою не затвердження проекту землеустрою та передання земельних ділянок у власність.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача при розгляді клопотань позивачів про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Войнашівської сільської ради (Барської міської ради) Жмеринського (Барського) р-ну Вінницької обл.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача при розгляді клопотань позивачів про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Войнашівської сільської ради (Барської міської ради) Жмеринського (Барського) р-ну Вінницької обл. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким затвердити позивачам проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передати їх у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України площею 1,7971 га кадастровий номер :02:003:0134, площею 1,8127 га кадастровий номер :02:003:0129, площею 1,7974 га кадастровий номер :02:003:0140, площею 1,7971 га кадастровий номер :02:003:0135, площею 2,0 га кадастровий номер :02:003:0124, площею 2,0 га кадастровий номер :02:003:0125, площею 1,8006 га кадастровий номер :02:003:0131, площею 1,8006 га кадастровий номер :02:003:0132, площею 1,7974 га кадастровий номер :02:003:0133, площею 0,9614 га кадастровий номер :02:003:0128, площею 1,8005 га кадастровий номер :02:003:0130, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд формував висновок, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі «Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини»).

В п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України», п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі», п. 158; рішення від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України», п. 29).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Як правило, суд обмежений у повноваженнях зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти чітке рішення у тому випадку, коли прийняття такого рішення пов`язане із реалізацією дискреційних публічно - владних управлінських функцій таким суб`єктом.

Такий висновок узгоджується із нормою ч. 4 ст. 245 КАС України.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Однак при розгляді цієї справи встановлено, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними, оскільки позивачами дотримано усіх умов для прийняття щодо них рішення про затвердження поданих проектів землеустрою.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.10.2021 року у справі № 160/5982/19, від 09.11.2021 року у справі № 580/1494/19.

В силу вимог п. 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії або обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 ст. 245 КАС України).

Тому, за встановлених у справі обставин, суд вважає, що всі умови для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою виконані, а відтак перешкод для покладення на відповідача чіткого обов`язку прийняти вказане рішення та передати позивачам у власність бажані для них земельні ділянки не встановлено.

За таких обставин, позовні вимоги в частині вимог зобов`язального характеру теж підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким затвердити позивачам проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передати їх у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України площею 1,7971 га кадастровий номер :02:003:0134, площею 1,8127 га кадастровий номер :02:003:0129, площею 1,7974 га кадастровий номер :02:003:0140, площею 1,7971 га кадастровий номер :02:003:0135, площею 2,0 га кадастровий номер :02:003:0124, площею 2,0 га кадастровий номер :02:003:0125, площею 1,8006 га кадастровий номер :02:003:0131, площею 1,8006 га кадастровий номер :02:003:0132, площею 1,7974 га кадастровий номер :02:003:0133, площею 0,9614 га кадастровий номер :02:003:0128, площею 1,8005 га кадастровий номер :02:003:0130.

Вирішуючи питання про визнання незаконними та скасування рішень відповідача від 14.09.2021 року № 10.1, № 10.2, № 10.3, суд враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що протиправність оскаржуваних рішень позивач обґрунтовує тим, що останніми надано відповідачеві дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок комунальної власності стосовно земельних ділянок, на які позивачами розроблено проекти землеустрою.

У цьому контексті суд вказує, що надання відповідного дозволу на розробку технічної документації є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Отримання відповідного дозволу не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.

Крім цього, у постановах від 28.01.2020 року у справі № 2240/2962/18, від 09.12.2020 року у справі № 361/1495/16-а, від 31.03.2021 року у справі № 1340/4596/18 Верховний Суд дійшов висновку, що ЗК України безпосередньо не встановлено черговості розгляду органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування клопотань громадян про безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, а також не надано органам місцевого самоврядування повноважень щодо прийняття рішень, які б урегульовували питання черговості надання земельних ділянок.

Відповідно підстав для визнання протиправними рішень відповідача від 14.09.2021 року № 10.1, № 10.2, № 10.3 з зазначених у позовній заяві мотивів немає, відповідно позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп. кожному.

Водночас позивачем у позовній заяві заявлено про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення у даній справі. Позивач вказує, що його витрати на правову допомогу складаються у загальній сумі 110 000 грн. 00 коп.

На підтвердження вказаних витрат позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 24.09.2021 року, ордер серії ВН № 190517 від 24.05.2021 року, ордер серії ВН № 190548 від 21.10.2021 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000682 від 05.06.2020 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 25 від 24.09.2021 року на суму 55 000 грн. 00 коп., квитанція до прибуткового касового ордера № 38 від 20.10.2021 року на суму 55 000 грн. 00 коп..

При вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу у цій справі, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Ч. 3 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, змістовний аналіз зазначених вище норм процесуального права дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду надаються договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших понесених стороною витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Такі документи повинні бути оформлені у визначеному законом порядку та відповідати критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим…Суд повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

На переконання суду, стороною позивача не надано належні та допустимі докази, що підтверджують реальність понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, а також надання тих послуг, з яких складаються понесені витрати, адже в матеріалах позовної заяви власне відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що суперечить імперативним приписам ч. 4 ст. 134 КАС України.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність достатніх правових підстав для присудження позивачам витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до Барської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Барської міської ради про розгляді клопотань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Войнашівської сільської ради (Барської міської ради) Жмеринського (Барського) району Вінницької області.

Зобов`язати Барську міську раду прийняти рішення, яким затвердити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передати їх у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України площею 1,7971 га кадастровий номер :02:003:0134, площею 1,8127 га кадастровий номер :02:003:0129, площею 1,7974 га кадастровий номер :02:003:0140, площею 1,7971 га кадастровий номер :02:003:0135, площею 2,0 га кадастровий номер :02:003:0124, площею 2,0 га кадастровий номер :02:003:0125, площею 1,8006 га кадастровий номер :02:003:0131, площею 1,8006 га кадастровий номер :02:003:0132, площею 1,7974 га кадастровий номер :02:003:0133, площею 0,9614 га кадастровий номер :02:003:0128, площею 1,8005 га кадастровий номер :02:003:0130.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Барської міської ради на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп. кожному.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_11 )

Відповідач - Барська міська рада (вул. Майдан Святого Миколая, б. 18, м.Бар, Вінницька обл., 23000)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 31.01.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна