Справа № 320/810/22
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

28 січня 2022 року Київ № 320/810/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа Бучанське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду, пред`явивши вимоги до ГУ НП у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу від 16.11.2021 № 514 у частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнання протиправним та скасування наказу від 17.12.2021 №331 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції; поновлення позивача, на посаді заступника начальника відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області; стягнення з ГУ НП в Київській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення і до дня винесення судом рішення про поновлення.

Дослідивши зміст позовної заяви та долучених до неї документів в порядку ст.171 КАСУ, суд приходить до висновку про необхідність залишення її без руху з наданням позивачеві десятиденного строку для усунення недоліків шляхом подання позовної заяви у новій редакції із зазначенням у ній: ціни позову; загального розміру стягнення та обґрунтованого розрахунку суми середньої заробітної плати на виплату якої звернувся позивач. При цьому, суд звертає увагу, що розрахунок передбачає не простий перелік розміру виплат, а здійснення математичних дій за допомогою яких проведено обчислення витребуваної суми з наданням суду доказів, які підтверджують кожну складову зробленого розрахунку; подання суду належним чином засвідченої копії посадової інструкції або наказу керівника про затвердження функціональних обов`язків заступника начальника відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу БРУП поліції ГУ НП в Київській області; представлення постанови про закриття кримінального провадженні №0000252 від 28.09.2021 щодо позивача з реабілітуючих підстав; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням та наданням належних та допустимих доказів, якими підтверджена поважність причин такого пропуску; оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 1984,8 грн., за дві вимоги немайнового характеру; надання належним чином засвідчених копій позовної заяви у відповідній кількості за кількістю сторін у справі.

Крім того, деякі долучені до позову копії документів є неякісними, а тому суд немає можливості їх дослідити, відтак позивачеві необхідно представити суду належним чином оформлені копії документів, а саме витяг з наказу від 17.12.21 та наказ від 16.12.2021.

Вирішуючи питання про залишення позовної заяви без руху, суд також зважив на таке:

за приписами ч. 3 ст. 161 КАСУ, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З матеріалів, доданих до позовної заяви, вбачається, що позивачем не сплачений судовий збір, а у позові заявник посилається на ст.5 Закону України "Про судовий збір" як на підставу для звільнення його від сплати судового збору.

Так, за п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Водночас, у позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати протиправними і скасувати накази ГУ НП в Київській області про його звільнення та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

За змістом приписів ст.ст. 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та ст.ст.1-2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ, а також відповідна пільга не застосовується щодо визнання протиправними та скасування наказів про звільнення.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16.

За таких обставин, з урахуванням змісту його вимог, позивачеві необхідно сплатити судовий збір за три вимоги: визнання незаконними та скасування наказів про звільнення від 16.11.2021 та 17.12.2021, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру фізичною особою судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" встановлено ставку судового збору за подання до суду адміністративного позову з вимогами майнового характеру у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня 2022 року, становить 2 481,00 гривень.

Таким чином, позивачеві слід оплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1984,8 грн. та 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Щодо поновлення процесуального строку звернення до суду з цим позов, з вимогами в частині визнання протиправними та скасування наказів про звільнення.

Позивач просить визнати протиправними та скасувати накази від 16.11.2021 та 17.12.2021, у частині його звільнення.

У клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду, позивач стверджує, що він дізнався про існування першого наказу 24.11.2021, а другого 21.12.2021, оскільки спірні накази не були йому вручені позивачем, а були надані нарочно лише приблизно 14.12.2021. Водночас, стверджує, що з 29.10.2021 до 29.12.2021 (включно) перебував під домашнім арештом, а тому відповідно не мав змоги звернутися до суду. Ці доводи є суперечливими та виключають одне одне, у зв`язку з чим суд їх відхиляє та вказує на таке:

частиною 1 та 2 ст.122 КАСУ, встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. У частині 5 вищезазначеної статті передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані". Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Суд зазначає, що безпідставне поновлення строку на оскарження є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду. Європейський суд з прав людини визначив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п.1 ст.32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.70 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

За таких обставин суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин його пропуску.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Перебування позивача під домашнім арештом не виключало можливості для нього оскаржити спірні накази. Факт несвоєчасно доведення цих наказів до відома заявника в жодний спосіб не підтверджено.

За приписами ч.1-2 ст.123 КАСУ, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Відтак, заявникові необхідно подати суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із доказовим підтвердженням поважності причин його пропуску.

З огляду на те, що матеріали позовної заяви оформлені неналежним чином, чого вимагає КАСУ, суддя визнав за необхідне залишити позовну заяву без руху та, керуючись ст.ст.123,160-161, 169, 171, 243, 248 КАСУ, суд -

у х в а л и в:

позовну заяву преставника позивача,- адвоката Маляренка Сергія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа Бучанське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - залишити без руху.

Встановити позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Брагіна О.Є.