Справа № 320/4370/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2022 року справа № 320/4370/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Коздровської К.Д., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлення на посаді
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України, в якому позивач з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 27.05.2021 та від 02.09.2021 просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 01.03.2021 №231-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Державної фіскальної служби України від 25.03.2021 №426-о «Про внесення змін до наказу ДФС від 01.03.2021 №231-о»;
- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2021 по день ухвалення рішення суду включно;
- поновити ОСОБА_1 на роботі в Державній податковій службі України на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ, а у разі неможливості поновлення на такій посаді - на іншій рівнозначній посаді державної служби в Державній податковій службі України;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в Державній податковій службі України та в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 01.03.2021 № 231-о Про звільнення ОСОБА_1 та наказ Державної фіскальної служби України від 25.03.2021 № 426-о Про внесення змін до наказу ДФС від 01 березня 2021 р. № 231-о.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ управління адміністрування ПДВ Департаменту управління ризиками Державної податкової служби України з 23 березня 2021 року.

Стягнуто з Державної фіскальної служби України (ідентифікаційний код 39292197, місцезнаходження: Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 березня 2021 року по 24 вересня 2021 року включно в розмірі 63672,32 грн. (шістдесят три тисячі шістсот сімдесят дві грн. 32 копійки) з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ управління адміністрування ПДВ Департаменту управління ризиками Державної податкової служби України з 23 березня 2021 року.

Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної фіскальної служби України (ідентифікаційний код 39292197, місцезнаходження: Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у розмірі 9700,00 грн. (дев`ять тисяч сімсот грн. 00 копійок) з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Державна фіскальна служба України в апеляційному порядку не оскаржувала рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №320/4370/21.

З апеляційної скаргою до Шостого апеляційного адміністративного суду на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №320/4370/21 звернулась Державна податкова служба України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021 апеляційну скаргу Державної податкової служби України задоволено частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року скасовано в частині:

« 3. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ управління адміністрування ПДВ Департаменту управління ризиками Державної податкової служби України з 23 березня 2021 року.» та

« 5. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ управління адміністрування ПДВ Департаменту управління ризиками Державної податкової служби України з 23 березня 2021 року.».

Прийнято в указаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ управління адміністрування податків та контрольної роботи Департаменту податків і зборів з юридичних осіб Державної фіскальної служби України з 23 березня 2021 року.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника відділу адміністрування ПДВ управління адміністрування податків та контрольної роботи Департаменту податків і зборів з юридичних осіб Державної фіскальної служби України з 23 березня 2021 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року залишено без змін.

01.10.2021 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача - адвоката Зудінова Олега Олексійовича надійшла заява від 29.09.2021 про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд ухвалити у справі додаткове рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 46400,00 грн.

До заяви додано докази направлення копії вказаної заяви іншим учасникам справи. Згідно з наявними в матеріалах справи паперовими копіями електронних доказів описом вкладення у лист електронної пошти та інформацією поштового сервісу mail.gov.ua, копію заяви про ухвалення додаткового рішення у справі з додатками до неї було направлено представником позивача на електронні адреси відповідачів та отримано ними 29.09.2021.

23.12.2021 матеріали адміністративної справи повернуті на адресу Київського окружного адміністративного суду та передані судді Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 заяву представника позивача по ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду у судовому засіданні на 14.01.2022.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 3 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідну заяву представником позивача подано до суду 28.05.2021 (т. 1 а.с.28).

Державною податковою службою України подано до суду заперечення від 10.01.2022 на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій Державна податкова служба України просить відмовити в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Державної фіскальної служби України.

Заява обґрунтована тим, що час в обсязі 7 годин, витрачений адвокатом на надання правової допомоги у вигляді збирання доказів, складання та подання до суду засобами «Електронного суду» позовної заяви є завищеним, так само як і загальна вартість наданих послуг.

Також Державна податкова служба України вважає, що витрати на друк, оформлення та направлення до суду процесуальних документів не належать до витрат на професійну правничу допомогу та розподілу не підлягають.

Крім того, просить суд при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат врахувати значну кількість судових засідань у справі, що були відкладені.

Державна фіскальна служба України заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення або клопотання про зменшення розміру судових витрат не надсилала.

У судове засідання 14.01.2022 з`явився представник ДПС України.

Позивач та представник відповідача-1 ДФС України в судове засідання не з`явились, про проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.3 ст.252 КАС України).

Враховуючи викладене, суд вирішив подальший розгляд заяви проводити у порядку письмового провадження.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі, суд виходить з такого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, що сторона, яка виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За приписами ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.5. ст. 134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.5 ст. 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20), від 25 травня 2021 року (справа № 910/7586/19), від 19 вересня 2019 року (справа № 810/2760/17), 07 вересня 2021 року (справа № 910/5998/20).

Частиною 9 статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З огляду на положення ч.3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

У Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з положеннями п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що згідно з договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 29.03.2021 № 03/21 ТОЄ (Т.4 а.с.178) та додатковою угодою до нього від 18.10.2021 № 1 (Т.6 а.с.42) адвокатське бюро «Олег Зудінов та партнери» взяло на себе зобов`язання надавати клієнту (позивачу у цій справі) професійну правничу (правову) допомогу, що полягає у складанні процесуальних та інших документів, представництві інтересів клієнта під час здійснення адміністративного судочинства питань, що пов`язані з проходженням та припиненням державної служби в Державній фіскальній службі України.

Пунктом 1.3 договору визначено, що у відповідності із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», з урахуванням складності справи, її значення для клієнта, кваліфікації і досвіду адвоката Бюро та інших істотних обставин, сторони погодили, що за надання правової допомоги, зазначеної в пункті 1.1 цього договору, клієнт сплачує бюро гонорар, який розраховується: за погодинною ставкою у розмірі 2 000,00 грн. за одну годину роботи Бюро (без ПДВ), не включаючи виїзд для участі та безпосередню участь в судових засіданнях, а також у фіксованому розмірі 3 000,00 грн. без ПДВ за один виїзд в судове засідання в межах м. Київ незалежно від тривалості судового засідання та часу, витраченого на очікування початку такого засідання.

У відповідності з рахунком від 22.09.2021 № 29-09 (Т.4, а.с.179) адвокат витратив 14,2 години на збір доказів; підготовку процесуальних документів, а саме: позовної заяви, клопотань про приєднання доказів, заяв про уточнення позовних вимог, пояснень, заяви про ухвалення додаткового рішення; ознайомлення з матеріалами справи та отримання виконавчих листів.

Також адвокатом взято участь в шести засіданнях суду у справі в суді першої інстанції, що підтверджується протоколами судових засідань від 01.06.2021 (Т.1 а.с.46-47), від 29.06.2021 (Т.1 а.с.77-79), від 15.07.2021 (Т.3 а.с.237-238), від 01.06.2021 (Т.4 а.с.3-5), 06.09.2021 (Т.4 а.с.138-140), від 24.09.2021 (Т.4 а.с.155-159).

Загальна вартість такої правничої допомоги згідно з умовами договору склала 46400,00 грн.

Кодексом адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017, запроваджено процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У відповідності з ч.2. ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи норми ч. 7 ст. 138 та ч. 7 ст. 139 КАС України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено в силу умов договору чи в силу приписів цивільного законодавства.

При цьому суд враховує, що Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 вказав, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Надаючи оцінку наданим представником позивача доказам на підтвердження розміру судових витрат суд у відповідності з ч. 9 ст. 139 КАС України виходить з наступного.

Зміст договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 29.03.2021 № 03/21 ТОЄ та рахунку від 22.09.2021 № 29-09 свідчать про безпосередню пов`язаність зазначених в цьому рахунку витрат з розглядом справи.

Суд зазначає, що в рахунку від 22.09.2021 № 29-09 наведено найменування наданих послуг, кількість витраченого адвокатом часу, ціну наданої послуги в залежності від виду наданих послуг (за погодинною ставкою або у фіксованому розмірі за участь у судових засіданнях), суму за кожну надану послугу.

Так, згідно рахунку від 22.09.2021 № 29-09 опис робіт (наданих послуг) адвоката включає такі види робіт (послуг):

- збір доказів у справі, складання та направлення до Київського окружного адміністративного суду засобами «Електронного суду» позовної заяви (7 годин за ціною 2000,00 грн. за годину та загальною вартістю 14 000,00 грн.);

- складання 30.04.2021, друк оформлення та направлення до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, витребуваних судом (0,1години за ціною 2000,00 грн. за годину та, загальною вартістю 200,00 грн.);

- збір доказів, складання 27.05.2021, друк та оформлення заяви про уточнення позовних вимог (1,5 години за ціною 2000,00 грн. за годину та, загальною вартістю 3000,00 грн.);

- участь у підготовчому засіданні 01.06.2021 (3000, грн..);

- участь у підготовчому засіданні 29.06.2021 (3000,00 грн.);

- збір доказів, складання 05.07.2021, друк, оформлення та направлення до суду відзиву на заяву про уточнення позовних вимог (2,5 години за ціною 2000,00 грн. за годину та загальною вартістю 5000,00 грн.);

- участь у підготовчому засіданні 15.07.2021 (3000,00 грн.);

- участь у підготовчому засіданні 30.07.2021 (3000,00 грн.);

- складання 02.09.2021, друк та оформлення клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (0,1 години за ціною 2000,00 грн. за годину та загальною вартістю 200,00 грн.);

- складання 02.09.2021, друк та оформлення заяви про уточнення позовних вимог (0,25 години за ціною 2000,00 грн. за годину та загальною вартістю 500,00 грн.);

- участь у підготовчому засіданні 06.09.2021 (3000,00 грн.);

- складання 20.09.2021 та друк пояснень щодо розміру належного до стягнення середнього заробітку (0,25 години за ціною 2000,00 грн. за годину та загальною вартістю 500,00 грн.);

- участь у судовому засіданні 24.09.2021 (3000,00 грн.);

- ознайомлення 29.09.2021 з матеріалами справи в суді та отримання виконавчих листів (2 години за ціною 2000,00 грн. за годину та загальною вартістю 4000,00 грн.);

- складання 29.09.2021 та направлення до суду засобами «Електронного суду» заяви про ухвалення додаткового рішення у справі (0,5 години за ціною 2000,00 грн. за годину та загальною вартістю 1000,00 грн.), разом на суму 46400,00 грн.

Суд вважає за необхідне зазначити, що звільнення позивача з роботи становить серйозне втручання у професійну діяльність, яка є складовим елементом фундаментального права на повагу до приватного життя, гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на це та проаналізувавши обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, детальний опис якої міститься в рахунку від 22.09.2021 № 29-09, суд приходить до висновку, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, складності справи, витраченого адвокатом часу на надання правничої допомоги в суді першої інстанції та значенню даної справи для позивача.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 01.12.2021 року по справі №641/7612/16-ц, відповідно до якого беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну процесуальну дію, наприклад, написання процесуального документу чи виступ в суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнтів, відтак, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі в судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Отже, участь у засіданні суду являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.

З огляду на це суд вважає, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.

Так само невід`ємними етапами надання професійної правничої допомоги у вигляді складання процесуальних документів є друк, оформлення та направлення до суду таких документів.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 20.07.2021 у справі №922/2604/20.

Також суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 18.08.2021 у справі № 300/3178/20 стосовно часу, витраченого на надання правничої допомоги, достатнім є підтвердження лише кількості такого часу без обґрунтування, чому саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Щодо права Державної податкової служби України заперечувати проти неспівмірності витрат на правничу допомогу адвоката, суд вважає за необхідне вказати на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, за змістом ч. 6 ст. 134 КАС України таке клопотання має заявляти саме та сторона, за рахунок бюджетних асигнувань якої стягуються судові витрати.

Державна фіскальна служба України своїм правом на подання до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат не скористалась.

В свою чергу Державна податкова служба України відповідним процесуальним правом не наділена, оскільки в цій справі питання про стягнення з неї судових витрат не вирішується.

У відповідності з п. 3 ч. 9 ст. 139 КАС України суд враховує поведінку Державної фіскальної служби України у судовому процесі, яка неодноразово не виконувала ухвали суду про витребування доказів та надання пояснень у справі, в жодне з підготовчих судових засідань не забезпечила явку уповноваженого представника, у зв`язку з чим підготовчі судові засідання у справі відкладались, а Державна фіскальна служба України була попереджена судом про можливість застосування заходу процесуального примусу, передбаченого ст. 149 КАС України (постановлення ухвали про накладення штрафу).

Така поведінка Державної фіскальної служби України свідчить про відсутність прояву старанності при захисті інтересів в суді та швидкого розгляду справи, що призвело до витрат відповідача-1 на оплату послуг адвоката, присутність якого у зазначених засіданнях зафіксована судом у журналах судових засідань.

У цьому зв`язку суд звертає увагу, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься, зокрема у додатковій постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 та у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3098/20.

Згідно з ч. 2.ст.17 КАС України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

Крім того, КАС України надає можливість сторонам до ухвалення судового рішення або у процесі розгляду справи самостійно вирішити спір, зокрема й шляхом виправлення суб`єктом владних повноважень допущеної помилки та відновлення порушених прав і законних інтересів особи з використанням механізму, встановленого статтями 190-191 КАС України (примирення сторін).

З огляду на зазначене та у відповідності з п. 4 ч.9 ст. 139 КАС України суд враховує відсутність з боку Державної фіскальної служби України дій, спрямованих на виконання обов`язку, встановленого ч. 2 ст.17 КАС України та не використання нею можливостей для виправлення допущеної у відношенні позивача помилки.

На підставі наведеного суд доходить до висновку, що повна компенсація суб`єктом владних повноважень іншій стороні у цій справі витрат на адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, повинна виступати додатковим стимулом для суб`єкта владних повноважень, в даному випадку відповідача-1, своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічні за змістом висновки містяться в додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №300/3178/20.

Крім того суд враховує, що за наслідками апеляційного перегляду рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 останнє було скасоване постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021 у частині задоволених позовних вимог до Державної податкової служби України та у цій частині судом апеляційної інстанції було ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог до Державної фіскальної служби України.

З огляду на викладене суд не надає правової оцінки доводам Державної податкової служби України про неспівмірність витрат на правничу допомогу, викладеним в запереченнях від 10.01.2022 на заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки в даному випадку витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з іншого відповідача, а саме Державної фіскальної служби України.

Частиною першою ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Одночасно з цим відповідно до п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший (мається на увазі ніж визначений позивачем) спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з п. 10 ч.3 ст. 2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Враховуючи, що у даній справі судове рішення у спосіб, обраний судом апеляційної інстанції згідно з приписами п.10 ч.2 ст. 245 КАС України, по суті ухвалено на користь позивача, оскільки позивача поновлено на роботі - судові витрати позивача мають бути відшкодовані у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для суду першої інстанції, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства та вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового судового рішення та стягнення на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 46400,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 242-244, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зудінова Олега Олексійовича від 29.09.2021 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

2. Стягнути з Державної фіскальної служби України (ідентифікаційний код 39292197, місцезнаходження: Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 46400,00 грн. (сорок шість тисяч чотириста грн. 00 коп.).

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 14.01.2022 р.

Суддя Кушнова А.О.