Справа № 320/9927/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року м.Київ № 320/9927/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо ненарахування та невиплати грошової допомоги у розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є працівником охорони здоров`я, та має право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''. Позивачка вважає протиправною бездіяльність Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо невиплати такої грошової допомоги через недосягнення нею пенсійного віку, передбаченого ст.26 вищевказаного Закону, та непідтвердження роботи у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскільки на дату звернення позивачки за призначенням пенсії не виконані вимоги п.7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вона не досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 вказаного Закону, та не підтверджена робота у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», питання щодо призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п.7-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не розглядалось.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Центральним СВМ ГУ МВС України в Київській області 23.05.1997 (а.с. 15-16, 17).

Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 2709.1985 ОСОБА_1 працювала:

- з 27.09.1985 по 29.07.1986 - на посаді лікаря інтерна в Фастівській районній лікарня;

- з 08.09.1986 по 16.05.1986 - на посаді лікаря-терапевнта в Ірпінській міській центральній лікарні;

- з 17.05.1989 по 01.06.2003 на посаді дільничного лікаря в центральній районній лікарні Києво-Святошинського району;

- з 02.06.2003 по 03.03.2014 на посаді головного лікаря в центральній районній лікарні Києво-Святошинського району;

- з 04.03.2014 по 22.04.2021 на посаді завідувача Михайлівсько-Рубежівської амбулаторії загальної прктики сімейної медицини;

- з 23.04.2021 по 02.04.2021 на посаді лікаря загальної практики сімейної медицини Михайлівсько-Рубежівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини.

02.04.2021, ОСОБА_1 , через веб-портал Пенсійного фонду України, подала заявку про призначення їй пенсії за віком.

09.04.2021 через веб-портал Пенсійного фонду України позивачка отримала повідомлення про необхідність надання довідок про перебування позивачки у відпустках без збереження заробітної плати за період з 27.09.1985 по 29.07.1986 та з 08.09.1989 по 16.05.1989, та з 17.05.1989 по дату звернення позивачки з заявою про призначення пенсії.

На виконання вищевказаних вимог, позивачка направила відповідачеві скан-копії документів, для підтвердження періодів навчання, праці та для призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХУ «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21.04.2021, через веб-портал Пенсійного фонду України позивачці надійшло повідомлення про призначення пенсії з 10.04.2021.

26.04.2021, позивачка звернулася до відповідача з заявою про нарахування та виплату як працівнику охорони здоров`я, грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п.7-1 розділу ХУ «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На звернення позивачки, відповідач надав відповідь №5966-7187/К-02/8-1000/21 від 24.05.2021 про те, що оскільки на дату звернення за призначенням пенсії не виконані вимоги п.7-1 розділу ХУ «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме, позивачка не досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та не підтверджена робота у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», питання щодо призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п.7-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не розглядалось.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо непризначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, на підставі п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з п. 7-1 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вказаними положеннями умовами отримання грошової допомоги є:

- досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року);

- стаж праці в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- наявність страхового стажу для жінок - 30 років на таких посадах у календарному обчисленні;

неотримання будь-якої пенсії.

Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1191.

Згідно з п. 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

У даному випадку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла пенсійного віку (60 років) 05.04.2021, і згідно з матеріалами справи пенсія за віком їй була призначена з 06.04.2021.

При призначенні пенсії було визначено страховий стаж 44 роки 0 місяців 2 дня (не менше 15 років по 31 грудня 2017 року).

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, до нього включено 2. Охорона здоров`я - Лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Згідно з наявною у матеріалах справи копією трудової книжки позивачка, починаючи з 27.09.1985 по 29.07.1986 на посаді лікаря інтерна в Фастівській районній лікарні; з 08.09.1986 по 16.05.1986 на посаді лікаря-терапевта в Ірпінській міській центральній лікарні; з 17.05.1989 по 01.06.2003 на посаді дільничного лікаря в центральній районній лікарні Києво-Святошинського району; з 02.06.2003 по 03.03.2014 на посаді головного лікаря в центральній районній лікарні Києво-Святошинського району; з 04.03.2014 по 22.04.2021 на посаді завідувача Михайлівсько-Рубежівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини; з 23.04.2021 по 02.04.2021 на посаді лікаря загальної практики сімейної медицини Михайлівсько-Рубежівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, що перевищує 30 років навіть у календарному розрахунку.

За правилами статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Таким чином, саме трудова книжка працівника є основним документом, який підтверджує його трудовий стаж. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Крім того, на підтвердження роботи позивачки у вищезазначених медичних закладах без перебування її у відпустках без збереження заробітної плати, нею були надані наступні підтверджуючі довідки: Комунального некомерційного підприємства "Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" Ірпінської міської ради Київської області від 09.04.2021 №9; Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Києво-Святошинської районної ради" від 09.04.2021 №19к; Комунального некомерційного лікування "Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради" від 09.04.2021 №40; Комунального некомерційного підприємства Фастівської міської ради "Фастівська центральна районна лікарня" від 09.04.2021 №№69, 70, 71; Комунального некомерційного підприємства "Ірпінська центральна міська лікарня Ірпінської міської ради Київської області" від 16.04.2021 №807, а також архівними довідками Ірпінської міської ради Київської області від 09.04.2021 №К-107, Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 13.04.2021 №120/23-54.

З приводу твердження відповідача щодо неможливості виплати грошової допомоги у зв`язку зі зверненням позивачки за призначенням пенсії 02.04.2021, тобто до досягнення нею пенсійного віку, суд зазначає, що незалежно від дати звернення позивачки, пенсія їй призначена з 06.04.2021, тобто, на наступний день після досягнення пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), і питання про виплату грошової допомоги мало бути вирішене відповідачем одночасно з призначенням пенсії, оскільки на час розгляду даного питання позивачка вже досягла пенсійного віку.

Згідно зі змістом відзиву по суті наявність у позивача всіх необхідних умов для призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач не заперечує.

При цьому, оскільки інших доводів щодо відсутності підстав для отримання позивачкою грошової допомоги Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області не зазначено, суд вважає бездіяльність відповідача щодо призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", протиправною.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція у спорі, що розглядається, викладена в постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 20.02.2016 у справі №804/14800/14.

Пунктом 4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані.

Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява №28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), підпункту 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, пункт 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

Ураховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до копії квитанції від 20.07.2021 №33 позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 908 грн (а.с. 14).

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору на суму 908 грн, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не нарахування та не виплати грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.