Справа № 320/11239/21
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року Київ № 320/11239/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами до ГУ ПФУ у Київській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка виявилась у несформуванні та ненаправленні до ГУ ДСКУ у Київській області подання про повернення їй помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% вартості квартири -11178, 00 грн. Збір сплачено згідно квитанції №15 від 16.03.2021 та зобов`язання відповідача сформувати та подати до ГУ ДКСУ у Київській області відповідне подання.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що згідно пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" особи, які придбали житло вперше, звільняються від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з чим нею була подана до відповідача заява про повернення помилково сплачених коштів. Однак, відповідачем було відмовлено в задоволенні зазначеної заяви. Така відмова, на думку позивачки, є протиправною та необґрунтованою, а тому вважає, що сплачена позивачем сума збору підлягає поверненню.

Ухвалою суду від 25.10.2021 було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи для участі у ньому.

У поданому відзиві на позовну заяву, представник органу Пенсійного фонду зазначила, що право на пільгу щодо звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування по операції з нерухомістю, згідно із Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», мають виключно громадяни, які придбавають житло і перебувають у черзі на його одержання або придбавають його вперше. Ураховуючи обставини справи, а саме, що позивачкою не надано документів на підтвердження факту перебування на черзі на одержання житла або придбання його вперше, ГУ ПФУ у Київській області не має можливості встановити право заявниці на повернення страхового збору з операції купівлі-продажу вищевказаної квартири. Додатково вказала, що в Україні відсутній механізм перевірки інформації про придбання нерухомого майна, зокрема житла вперше.

У відповіді на відзив на позовну заяву, ОСОБА_1 зазначила, що держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності такого правового регулювання покладаються на державу. Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановлювати придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами. Вищевказане, вказує позивачка, кореспондується із правовою позицією в постанові Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 у справі №К/9991/37325/11.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке:

ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. Договір зареєстровано в реєстрі за №206. Вказаний договір також було зареєстровано, 16.03.2021, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №248303720, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири позивачкою було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 11,178 00 грн (1% її вартості), що підтверджується копією квитанції №15 від 16.03.2021 , наявною у матеріалах справи.

Вважаючи, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачений помилково, позивачка звернулась до органу ПФУ у Київській області із заявою про повернення помилково сплачених коштів у розмірі 11,178 00 грн.

Листом від 29.04.2021 №1000-0606-5/4170, Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області надало відповідь, з якої слідує, що заяву було залишено без задоволення. Відповідач зазначив, що звільнення покупця від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування можливе за умови надання документів, якими буде підтверджено факт придбання ОСОБА_1 квартири вперше.

Вважаючи протиправними дії відповідача, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України від 26.06.1997 № 400/97-ВР "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України (абзац 2 пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 400/97-ВР).

Пунктом 8 статті 2 вказаного Закону встановлено, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 15-3 цього Порядку передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

У поданій заяві позивачка стверджує, що нею придбано житло вперше, до укладення договору купівлі-продажу від 16.03.2021 інша нерухомість нею не придбавалась.

У суду відсутні підстави для того, щоб ставити під сумнів вказані твердження, позаяк останні відповідають інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивача.

Так, станом на час придбання позивачкою нерухомості, як і станом на час розгляду справи, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 було відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити факт придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зобов`язано довести, що позивачкою було придбано житло за договором купівлі - продажу від 16.03.2021 не вперше.

Проте, всупереч вимогам статті 77 КАСУ, відповідачем не надано суду жодного доказу, який свідчив би про зворотнє.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 розділу І Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі по тексту - Порядок №787), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Згідно абзацу 2 зазначеного пункту Порядку № 787, у разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

На підставі пункту 10 розділу І Порядку № 787, зокрема, заява та подання або або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Згідно з пунктом 12 розділу І Порядку № 787 Головні управління Казначейства, Казначейство здійснюють процедури із забезпечення виконання документів, зазначених у пунктах 5 та 6 цього розділу, в такому порядку:

1) за наявності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями головні управління Казначейства, Казначейство протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви та подання (висновку, повідомлення) перераховують кошти на рахунок одержувача одноразово на загальну суму або частковими сумами;

2) у разі недостатності або відсутності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями для здійснення повернення або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, головні управління Казначейства не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня отримання заяви та подання (висновку, повідомлення) надсилають звернення для підкріплення коштами цих рахунків:

за платежами, що належать державному бюджету, - до Казначейства;

за платежами, що належать місцевим бюджетам, - до відповідних місцевих фінансових органів;

за частиною платежу, що перерахована до відповідного фонду загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, - до відповідного органу цього фонду.

З аналізу наведених правових норм слідує, що законодавством встановлено чітку процедуру повернення помилково зарахованого до бюджету збору, яка передбачає звернення до органу, який контролює справляння надходжень бюджету, до органу казначейської служби з відповідним поданням.

Доказів звернення відповідача з відповідним поданням за місцем зарахування платежу відповідачем суду не надано.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позивачем правильно обрано захист свого порушеного права та про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо несформування та ненаправлення до ГУ ДКСУ у Київській області подання про повернення позивачці помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості придбаного житла у розмірі 11178, 00 грн., сплаченого на підставі квитанції №15 від 16.03.2021.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача сформувати та подати до ГУ ДКСУ у Київській області подання про повернення ОСОБА_1 збору у розмірі 11178,00 грн. з вищевказаної операції придбання квартири, з огляду на те, що таке рішення є втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду. Дискреційні повноваження це, сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з кількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Вказане визначення закріплено у наказі Міністерства юстиції України «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи» №1380/5 від 23 червня 2010 року (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5 ) [3].

Також у Рекомендації №Р(80)2 Комітету Міністрів Ради Європи визначено поняття дискреційного повноваження як повноваження, що його адміністративний орган влади, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду. Тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає кращим за певних обставин.

Суд, дотримуючись основного принципу, що суддя не замінює і не повинен замінювати адміністративний орган., вважає, що вимога про покладення на відповідача певного обов`язку без належної та ретельної перевірки правильності та достатності поданих позивачкою документів та правильності оформлення заяви для повернення сплаченого збору, не може втручатися у право відповідача в процесі здійснення ним владних повноважень, шляхом нав`язування певної поведінки, яка залежить від свободи розсуду суб`єкта владних повноважень прийняти одне із з кількох юридично допустимих рішень: податати подання, чи ні.

Це підхід передусім спрямований на об`єктивний судовий перегляд та заснований на об`єктивному юридичному аналізі.

У даному випадку, рішення органу виконавчої влади було визнано судом неправомірним (межі судової перевірки щодо його безпідставності), проте суддя не може зобов`язувати відповідача вчинити певні дії, оскільки вказане виходить за межі повноважень суду.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, не ставить своїм завданням підміняти компетентні національні органи.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 251, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (, Київська область, м. Київ, вул. Ярославська, 40) щодо несформування та ненаправлення до Головного управління Державної казначейської служби у Київській області подання про повернення ОСОБА_1 (РНКПО НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості придбаного житла у розмірі 11178,00 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог, -відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Брагіна О.Є.