Справа № 460/851/22
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
17 січня 2022 року м. Рівне№460/851/22
Рівненський окружний адміністративний суд в особі судді О.В. Поліщук, перевіривши виконання вимог статті 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України за позовною заявою
Рівненський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки
до Управління Держпраці у Рівненській області
про визнання дій протиправним та скасування припису,-
Рівненський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Рівненської області звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Рівненській області, у якому просить визнати протиправним та скасувати припис про усунення порушень законодавства про працю №220п/15-01/220а від 06.04.2021.
Одночасно з позовною заявою позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування заяви про поновлення строку звертає увагу суду на те, що у травні місяці Рівненський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Рівненської області вже звертався до Рівненського окружного адміністративного суду із зазначеним вище позовом, однак ухвалою суду відмовлено у відкритті провадження у справі №460/5992/21, яка набрала законної сили згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду. Вважає, що позовна заява фактично не була розглянута судом першої інстанції, позовні вимоги у направленому позові відрізняються від тих, що зазначені у справі №460/5992/21, оскільки по даній справі в період з 28.05.2021 по 16.11.2021 тривало провадження і це є підставою для поновлення строку звернення до суду.
Досліджуючи поважність зазначених позивачем причин пропуску строку на звернення до суду, суд зазначає наступне.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
При цьому, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює їхніх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Водночас норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Іншими словами, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип res judicata.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 жовтня 2019 року по справі N 140/721/19 та від 24 лютого 2021 року по справі N 540/2097/18.
Суд зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.
У справі ж, що розглядається, судом встановлено, що Рівненський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Рівненської області у травні 2021 року вже звертався до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Рівненській області, у якому просив скасувати акт перевірки №220а/15-01 від 06.04.2021 та припис про усунення порушень законодавства про працю №220п/15-01/220а від 06.04.2021 (справа №460/5992/21).
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документа про сплату судового збору у розмірі 2270 грн.
18.06.2021 на адресу суду надійшла заява позивача, у якій останній повідомив, що є бюджетною установою та не може здійснити доплату судового збору, а тому змінює позовні вимоги, а саме: просить скасувати лише акт перевірки Управління Держпраці у Рівненській області №220а/15-01 від 06.04.2021.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі №460/5922/21 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Рівненської області до Управління Держпраці у Рівненській області про скасування акту перевірки №220а/15-01 від 06.04.2021, оскільки обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає його змісту, безпосередньо не впливає на обсяг прав та обов`язків позивача (не виступає підставою для їх виникнення, зміни чи припинення) та не відповідає визначеним законом правовим способом захисту порушеного права, з огляду на що не може бути розглянутий і вирішений в порядку адміністративного судочинства.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі №460/5922/21 залишено без змін.
При цьому, суд звертає увагу, що при поданні позовної заяви позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру: 1) скасування акта перевірки №220а/15-01 від 06.04.2021; 2) скасування припису про усунення порушень законодавства про працю №220п/15-01/220а від 06.04.2021, однак в подальшому позивач відмовився від позовної вимоги про скасування припису про усунення порушень законодавства про працю №220п/15-01/220а від 06.04.2021, залишивши для судового розгляду позовну вимогу про скасування акта перевірки №220а/15-01 від 06.04.2021 яка, як встановлено вище, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
При вирішенні поважності причин пропуску строку звернення до суду суд керується також ч. 3 ст. 9 КАС України, якою передбачено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Крім того, аналізуючи положення ч. 1 ст. 47 КАС України, яка встановлює процесуальні права та обов`язки сторін, можна дійти висновку, що позивач не є обмежений у виборі позовних вимог, від яких може відмовитися, збільшити чи зменшити їх розмір. Частина 1 ст. 47 КАС України, лише встановлює обмеження щодо строку подання відповідної заяви.
Відтак, суд констатує, що Рівненський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Рівненської області не був позбавлений можливості виконати вимоги ухвали Рівненського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху від 02.06.2021 у справі №460/5922/21, зокрема сплатити судовий збір за позовну вимогу щодо скасування припису про усунення порушень законодавства про працю №220п/15-01/220а від 06.04.2021, вчинення даних процесуальних дій позивачем, призвели б до відкриття провадження у справі №460/5922/21, з подальшим ухваленням судового рішення у цій справі.
Суд критично ставиться до доводів заяви про те, що пропущення строку звернення до суду відбулося з поважних причин, а саме через те, що позивач уже звертався до суду з позовом про той самий предмет раніше, однак в період з 28.05.2021 по 16.11.2021 тривало провадження по справі №460/5992/21.
Аналізуючи матеріали справи, суд приходить висновку, що позивачу було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі через невірно обраний спосіб захисту порушених прав, оскільки такі причини носять суб`єктивний характер, позивач самостійно обрав спосіб захисту своїх порушених прав і скористався своїм правом на судовий захист.
Аналогічна правова позиція зазначена у Постанові Верховного суду від 14.05.2019 №803/613/15-а, тому суд враховує зазначений висновок та не має підстав не погодитися із запропонованим підходом.
Крім того, суд враховує можливі наслідки поновлення пропущеного строку звернення до суду для інших осіб, для яких таке поновлення стане порушенням принципу правової визначеності. Зокрема, зміст виявлених порушень законодавства стосується певного працівника, щодо якого виявлено порушення п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та ч. 3 ст. 119 КЗпП Україіни, і який сподівається на виконання припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, оскільки строки для визнання його протиправним вже минули.
Верховний Суд в постанові від 22.04.2020 у справі №811/1664/18 вказав, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Разом з тим, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа Салов проти України), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа Сутяжник проти Росії, п. 38).
Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:
1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;
2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;
3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;
4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;
5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Загалом, при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи Волчлі проти Франції, ТОВ Фріда проти України).
Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.
Аналізуючи викладені вище обставини та надані докази у їх сукупності, враховуючи те, що підстави, вказані позивачем для поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду з відповідним позовом, визнані судом неповажними, суд дійшов висновку про необхідність надання позивачу десятиденного терміну для звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити інші підстави для його поновлення.
Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
З огляду на викладене позовну заяву належить залишити без руху з наданням особі, яка її подала, строку для усунення виявлених судом недоліків.
Керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву Рівненського об`єднаного міського територіального центра комплектування та соціальної підтримки до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправним та скасування припису про усунення порушень законодавства про працю №220п/15-01/220а від 06.04.2021 залишити без руху.
Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується.

Суддя О.В. Поліщук