Справа № 320/12694/21
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2022 року Київ справа №320/12694/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О. В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України, Комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян та Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними і скасування рішень у частині та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України, Комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян та Київської обласної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства соціальної політики України зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яке оформлене протоколом від 27.05.2021 №2 у частині позбавлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категорія громадян, яке оформлене протоколом від 30.07.2021 №32-21 у частині позбавлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 та вилучення посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Київську обласну державну адміністрацію поновити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду по даній справі, та видати ОСОБА_1 відповідне посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році" (категорія 1) серії А.

У якості підстав позову позивач зазначав про те, що він є інвалідом 3 групи, захворювання його пов`язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_1 , та отримував пенсію по інвалідності в розмірі визначеному у відповідності із Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, посвідчення серії НОМЕР_1 від 06.12.2005 містить відмітку, що воно видане безтерміново і дійсне на всій території України.

Факт наявності у ОСОБА_1 інвалідності 3 групи, та пов`язаності його захворювання з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії підтверджується й рішеннями суду, зокрема: постановою Тетіївського районного суду Київської області у справі №2-а-38/2007 від 01.10.2007, постановою Тетіївського районного суду Київської області від 23.11.2007, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2009 у справі №22-а-7107/08, постановою Тетіївського районного суду Київської області №2-а-258/2009 від 10.09.2009.

Проте, всупереч наведених вище обставин Комісія Міністерства соціальної політики України зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС протиправно прийняла рішення, яке оформлене протоколом №2 від 27.05.2021, відповідно до змісту якого статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у позивача не підтверджено, оскільки не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження, а тому посвідчення підлягає вилученню з повідомленням органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

В подальшому, Комісією Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, протиправно прийняла рішення, яке оформлене протоколом від 30.07.2021 №32-21, відповідно до змісту якого Комісія взяла до відома рішення Комісії Міністерства соціальної політики України зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 27.05.2021 №2 про не підтвердження у позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та вилучення посвідчення.

Не погоджуючись із такими рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд ухвалою від 12.10.2021 відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновував відповідачам протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач - Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України позов не визнав та у відзиві на позовну заяву зазначив, що комісією прийнято рішення про відсутність правових підстав для підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки документами не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження.

Зазначив, що предметом розгляду не може бути встановлення факту участі особи в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а лише правильність видачі посвідчень або по визначенню статусу постраждалих громадян

Представником позивача надано суду 29.12.2021 відповідь на відзив, у якій зазначено, що позиція відповідача у відзиві переважно зводиться до текстуального цитування окремих норм чинного законодавства (зокрема Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 11.07.2018 №551). Надалі відповідач лише констатує, що документи ОСОБА_1 були розглянуті на засіданні відповідної комісії, за результатами чого прийнято оскаржуване рішення. Водночас, відповідачем не наводиться власних правових висновків, які випливають з наведених ним норм законодавства, та взаємозв`язку фактичних обставин справи із конкретними положеннями законодавства, які нібито не дотримано позивачем.

Відповідачі Комісія Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян та Київська обласна державна адміністрація у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі правом надати суду відзив на позовну заяву не скористались.

Розглянувши позовну заяву, відзив відповідача на позовну заяву, відповідь на відзив, дослідивши докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

З 24 липня по 20 листопада 1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії та отримав дозу опромінення 2,08 рентгена, що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_4

02.12.2002 позивачу видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорії 1) серія НОМЕР_5 . Посвідчення безстрокове і діє на всій території України.

Довідкою Сільськогосподарського виробничого кооперативу "П`ятигори" від 16.07.2007, підтверджується той факт, що ОСОБА_1 з 23.07.1986 по 20.11.1986 працював у населених пунктах зони відчуження Корогод і Сказочне, а також отримував відповідну оплату за підвищеними тарифними ставками.

Також Архівною довідкою Галузевого архіву Міноборони України №30111/1 від 18.04.2006 підтверджується факт участі ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час проходження останнім військової служби.

Крім того, відповідно до довідки, виданої Тетіївським районним військовим комісаріатом Київської області, №21 від 09.02.2007 підтверджено, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р.

Згідно з експертним висновком Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС №987 від 22.10.2002, захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до витягу із акта огляду у МСЕК до довідки серія КИО-1 №1891724, дата огляду 05.05.2020 ОСОБА_2 має групу інвалідності 3 довічно, в якості причини інвалідності вказано: захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС.

Крім того, факт наявності у ОСОБА_1 інвалідності 3 групи, та пов`язаності його захворювання з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, зокрема:

- постановою Тетіївського районного суду Київської області у справі №2-а-З 8/2007 від 01.10.2007;

- ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2009 у справі №22-а-7107/08;

- постановою Тетіївського районного суду Київської області №2-а-258/2009 від 10.09.2009.

Рішенням Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, зафіксованим у протоколі №2 від 27.05.2021, ухвалено, що відсутні правові підстави для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 . Зазначено, що "не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження. Посвідчення підлягає вилученню з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого самоврядування".

В свою чергу, з Витягу з протоколу засідання комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, №32-21 від 30.07.2020 випливає, що Комісія взяла до відома рішення комісії Мінсоцполітики України №2 від 27.05.2021: "Відсутні правові підстави для підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначеного Київською облдержадміністрацією. Не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження. Посвідчення підлягає вилученню з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого самоврядування".

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 9, 10 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII), особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

За приписами частин 1, 3, 4 статті 65 Закону №96-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Пунктом 1 Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17.05.2006 №187 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.05.2006 за №626/12500, визначено, що Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Комісія) - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві праці та соціальної політики України (далі - Мінпраці України) для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Основними принципами діяльності Комісії є: законність; колегіальність; повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованість прийнятих рішень; незалежність членів Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування); компетентність членів Комісії.

Підпунктом 3.2 пункту 3, підпунктом 4.2 пункту 4, підпунктами 5.1, 5.3 та 5.4 пункту 5 вказаного Положення передбачено, що одним із завдань Комісії є перевірка правильності видачі посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Комісія зобов`язана при визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС керуватися критеріями, визначеними Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року N 51 (із змінами). Рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно. Рішення Комісії оформляється протоколом, що підписується головою та секретарем Комісії. Комісія розглядає спірні питання громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Рішення Комісії може бути оскаржено в установленому законодавством порядку.

Аналогічного змісту норми визначено і у Положенні про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України 26.12.2018 №1945 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.01.2019 за №52/33023.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону №796-XII визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 14 Закону №796-ХІІ визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.

Відповідно до положень частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ, для встановлення пільг і компенсацій визначаються 4-ри категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

До 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесені учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Згідно з частиною першою статті 65 Закону №796-ХІІ, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи було врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (далі - Порядок №51 в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення категорії 1).

Відповідно до пункту 2 Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Пунктом 10 Порядку №51 передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видача посвідчень провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Аналогічного змісту норми наведені й у Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (чинна з 25.07.2018, далі - Порядок №551).

Так, згідно з пунктом 11 Порядку №551, посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів, зокрема, довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

Водночас, пунктом 1 статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, призначається категорія 1.

Згідно з пунктом 3 Порядку №551, особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році" (категорія 1) серії А синього кольору.

Відповідно до пункту 11 Порядку №551, посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

Отже, перелік документів, на підставі яких може бути встановлений статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є вичерпним.

В той же час, Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України дійшла висновку про те, що не підтверджено факту виконання робіт позивачем у зоні відчуження.

А комісія Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської ката строфи, та інших категоріям громадян взяла до відома згадане вище рішення і визнала, що посвідчення видані позивачу безпідставно.

Однак, з такими рішеннями відповідачів погодитись не можна, оскільки такі прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Судом встановлено, що на підтвердження участі позивача у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, надано: - військовий квиток серії НОМЕР_4 ; - довідка Сільськогосподарського виробничого кооперативу "П`ятигори" від 16.07.2007, що підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з 23.07.1986 по 20.11.1986 працював у населених пунктах зони відчуження Корогод і Сказочне, а також отримував відповідну оплату за підвищеними тарифними ставками; - архівна довідка Галузевого архіву Міноборони України №30111/1 від 18.04.2006, що підтверджує факт участі ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час проходження останнім військової служби, - довідка, видана Тетіївським районним військовим комісаріатом Київської області, №21 від 09.02.2007 підтверджує, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р., - Експертний висновок Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС №987 від 22.10.2002 захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС., - витяг із акта огляду у МСЕК до довідки серія КИО-1 №1891724, дата огляду 05.05.2020 в якому зазначено, що ОСОБА_2 має групу інвалідності 3 довічно, в якості причини інвалідності вказано: захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС.

Факт наявності у ОСОБА_1 інвалідності 3 групи, та пов`язаності його захворювання з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії підтверджується й рішеннями суду, зокрема: постановою Тетіївського районного суду Київської області у справі №2-а-38/2007 від 01.10.2007, постановою Тетіївського районного суду Київської області від 23.11.2007, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2009 у справі №22-а-7107/08, постановою Тетіївського районного суду Київської області №2-а-258/2009 від 10.09.2009.

Зазначені вище документи згідно пунктами 3, 10, 11 Порядку №551 є підставами для видачі посвідчень учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посвідчень особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першої-третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено те, що він виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження (що фактично і ставилось під сумнів відповідачами), що відповідно до положень статті 10, пункту 2 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ є підставами для визначення особі, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації: 1.Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. 2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідач - Міністерство соціальної політики України в особі Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в оскаржуваному рішенні не навів жодного обґрунтування мотивів прийняття рішення, оформленого протоколом 2 від 27.05.2021, в той час, як позивачем надані документи, сукупний аналіз яких дає підстави для висновку, що позивач виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, і його інвалідність безпосередньо пов`язана з такими роботами, що є підставою для надання йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, а тому таке рішення, яке оформлене протоколом 2 від 27.05.2021 - підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідач - Київська обласна державна адміністрація, під час засідання комісії 30.07.2021, взявши до відома рішення Комісії 2 від 27.05.2021, тим самим відхиливши доводи позивача і визнавши рішенням №32-21 посвідчення, що були видані позивачу такими, що видані безпідставно, також не навів обґрунтувань (з посиланням на належні та допустимі докази) про підстави прийняття такого рішення.

При цьому, основними завданнями комісії є: аналіз та розгляд документів, які відповідно до Порядку видачі посвідчень є підставою для видачі посвідчень; розгляд питань щодо встановлення (підтвердження) статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії, прийняття рішення щодо видачі (відмови у видачі, вилучення) відповідних посвідчень згідно з нормами Порядку.

Суд зазначає, що пунктом 11 Порядку №551 передбачено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України від 2 від 27.05.2021, яка вирішила, що не підтверджено факт виконання позивачем робіт у зоні відчуження, та що посвідчення підлягає вилученню, - суд вважає за доцільне і визнати протиправним та скасувати рішення комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №32-21 від 30.07.2021, яким Комісія взяла до відома рішення комісії Мінсоцполітики України №2 від 27.05.2021, та визнала посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, видане ОСОБА_1 безпідставно, і як наслідок визначила, що такі посвідчення підлягають вилученню.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Київську обласну державну адміністрацію поновити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду по даній справі, та видати ОСОБА_1 відповідне посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році" (категорія 1) серії А, слід вказати на таке.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі №826/17220/17.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі №816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі №200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі №818/600/17 та від 21 листопада 2019 року у справі №344/8720/16-а.

Як встановлено судом, предметом даної адміністративної справи є відмова відповідачів у підтвердженні визначеного статусу позивачу як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі відповідного посвідчення категорії 1, що оформлена оскаржуваними рішеннями.

Судом надана оцінка цим рішенням.

За наслідками вирішення спору та наявних у справі доказів суд вважає, що відповідачі не наділені повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

В даному спорі відповідачі протиправно надали позивачу формальну відмову у видачі відповідного посвідчення.

Отже, суд обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, вважає за необхідне зобов`язати відповідача - Київську обласну державну адміністрацію поновити та підтвердити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видати йому відповідне посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році" (категорія 1) серії А.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що "ефективний засіб правового захисту" повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/12).

Зважаючи на встановлені обставини, та приймаючи до уваги, що інших підстав для відмови позивачу у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році відповідачами у рішеннях комісій не зазначено, суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання Київської обласної державної поновити та підтвердити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видати йому відповідне посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році" (категорія 1) серії А, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд бере до уваги, що позивач є інвалідом третьої групи, за станом здоров`я та з урахуванням медичного діагнозу є особою, яка першочергово та невідкладно потребує судового захисту, який має бути ефективним та результативним, відтак суд зазначає, що позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права.

Підсумовуючи все вищевикладене у сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10) оформлене протоколом №2 від 27.05.2021, в частині відсутності правових підстав для підтвердження ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не підтвердження факту виконання робіт у зоні відчуження та вилучення посвідчення з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (, місцезнаходження: м. Київ, площа Лесі Українки, буд. 1), яке оформлене протоколом від 27.05.2021 №2 у частині відсутності правових підстав для підтвердження ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не підтвердження факту виконання робіт у зоні відчуження та вилучення посвідчення з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Зобов`язати Київську обласну державну (; місцезнаходження: м. Київ, пл. Лесі Українки, 1) поновити та підтвердити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видати йому відповідне посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році" (категорія 1) серії А.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.