Справа № 320/4265/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року № 320/4265/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суду:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області від 10.04.2020 №Ф-8871-17/2372 про сплату боргу (недоїмки);

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області скасувати нараховані ОСОБА_1 штраф та пеню в сумі 28900 грн. 25 коп., про що внести відповідну інформацію до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області виправити в облікових даних платника податків ОСОБА_1 номер будинку з « 47» на « 42».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 позовну заяву залишено без руху. До суду 10.06.2020 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача під час судового засідання 21.07.2020 заявлено клопотання про зупинення розгляду справи №320/4265/20. Клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №320/1875/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Зазначено, що рішення про застосування штрафних санкцій №5 від 28.01.2020 включено до вимоги про сплату боргу від 10.04.2020 №Ф-8871-17/2372, для розгляду по суті позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги від 10.04.2020 №Ф-8871-17/2372, необхідним є врахування висновків суду по справі №320/1875/20. Представник відповідача зазначив, що розгляд справи №320/4265/20 об`єктивно неможливий без вирішення справи №320/1875/20.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 провадження в справі №320/4265/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги, - зупинено до набрання законної сили рішення по справі №320/1875/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

До суду 31.08.2021 від позивача надійшла заява про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі №320/4265/20.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 поновлено провадження у справі №320/4265/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Позов мотивовано відсутністю підстав для сплати позивачем, як фізичною особою-підприємцем, єдиного внеску, оскільки він був зареєстрований як фізична особа-підприємець, проте, з червня 2013 року підприємницькою діяльністю не займався, не отримував дохід від такої діяльності та не подавав звітність про отриманні доходи.

Позивач зазначив, що перебував та перебуває у трудових відносинах і роботодавцем нараховувався та сплачувався єдиний внесок за позивача у повному обсязі. Стверджує, що відповідачем вказану обставину враховано не було, у зв`язку з чим протиправно винесено вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) по єдиному внеску.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зауважено на змінах у 2017 році законодавства щодо адміністрування єдиного соціального внеску, згідно яких позивач, як фізична особа-підприємець, був зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від отримання ним доходу (прибутку) від здійснення підприємницької діяльності та незалежно від сплати роботодавцем за позивача єдиного соціального внеску.

До суду 28.10.2021 позивачем через канцелярію суду подана заява про розгляд даної адміністративної справи у порядку письмового провадження, представник відповідача щодо заявленої позивачем заяви не заперечував.

Протокольною ухвалою від 28.10.2021, керуючись ч. 3 ст. 194 КАС України, суд вирішив подальший розгляд даної адміністративної справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області як фізична особа-підприємець 31.08.2004, номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця № 2 000553.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.01.2012 по червень 2013 позивач був на спрощеній системі оподаткування.

З червня 2013 року позивач не здійснював підприємницьку діяльність, оскільки подав заяву до Білоцерківської ОДПІ Київської області про її припинення.

Позивач з 2013 року не подавав жодних звітів, у зв`язку із відсутністю ведення підприємницької діяльності, також позивач протягом останніх трьох років не отримував від органів ДФС жодних повідомлень про порушення строків подання звітності чи сплати єдиного соціального внеску.

З 05.07.2012 по 27.12.2019 позивач офіційно був працевлаштований про що зроблено відповідні записи до трудової книжки.

Відповідно до записів в трудовій книжці позивач перебував у трудових відносинах, як найманий працівник: в період з 05.07.2012 по 24.04.2017 - працював на посаді директора ТОВ «Хандскер»; з 25.04.2017 по 31.10.2017 - працював на посаді менеджера зі збуту ТОВ «Дітрейд ЛТД»; з 26.11.2018 по 27.12.2019 - працював на посаду помічника менеджера із збуту.

Із заробітної плати позивача роботодавцями утримано відповідний розмір ПДФО, ЄСВ та військовий збір та сплачено податки за позивача, як за застраховану особу, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (Форма ОК-7).

Надалі, 10.12.2019 позивач звернувся до державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.12.2019 здійснено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за № 6000553, стан суб`єкта - припинено.

Позивач з 10.01.2020 зареєстрований у Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості та має статус безробітного.

У подальшому, позивач 10.02.2020 засобами поштового зв`язку отримав рішення Головного управління ДПС у Київській області від 28.01.2020 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого позивачу нараховані штраф у розмірі 5770,95 грн. за період з 04.07.2013 до 10.12.2019 та пеня у розмірі 22279,30 грн., що в сумі становить 28050,25 грн.

18.02.2020 позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу та рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 28.01.2020 (адміністративна справа №320/1875/20).

Надалі, 06.05.2020 позивач рекомендованим листом отримав вимогу Головного управління ДІІС у Київській області від 10.04.2020 №Ф-8871-17/2372, відповідно до якої позивачу нараховані штраф у розмірі 6620,95 грн. та пеня у розмірі 22279,30 грн., що в сумі становить 28900,25 грн.

Позивач, вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Київській області від 10.04.2020 № Ф-8871-17/2372 необґрунтованою, безпідставною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, далі Закон №2464-VI).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 1); застрахована особа фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3).

Як вбачається з аналізу вказаних положень Закону №2464-VI, основною метою збору єдиного внеску є забезпечення захисту права застрахованої особи на отримання страхових виплат у випадках, передбачених законодавством. При цьому, фізична особа може сплачувати єдиний внесок самостійно або за неї може сплачуватись єдиний внесок у випадках, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) (абзац третій пункту 1); фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4).

Відповідно до абзаців 1 та 2 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини 1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Частиною 4 статті 8 Закону №2464-VI визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З 01.01.2017 набув чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону №2464-VI.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції Закону №1774-VIII), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (абзац перший).У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абзац другий).

Отже, Законом №2464-VI встановлено обов`язок фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначено Законом №2464-VI і не залежить від подання чи неподання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом.

Як встановлено судом, згідно з даними інтегрованих карток платника податків позивача по єдиному соціальному внеску автоматично здійсненні наступні нарахування з єдиного соціального внеску:

- за 2017 рік - 704 грн. х 12 = 8 448 грн., сплата відсутня., сума боргу склала 13 332,74 грн.

- за І квартал 2018 (граничний термін сплати 19.04.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплата відсутня, сума боргу склала 15 789,92 грн.

- за II квартал 2018 (граничний термін сплати 19.07.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплата відсутня, сума боргу склала 18 247,10 грн.

- за III квартал 2018 (граничний термін сплати 19.10.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплата відсутня, сума боргу склала 20 704,28 грн.

- за IV квартал 2018 (граничний термін сплати 21.01.2019) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплата відсутня, сума боргу склала 23 161,46 грн.

- за 1 квартал 2019 (граничний термін сплати 19.04.2019) - 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн., сплата відсутня, сума боргу склала 25 915,64 грн.

- за II квартал 2019 (граничний термін сплати 19.04.2019) - 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн., сума боргу склала 28669,82 грн.

- за III квартал 2019 (граничний термін сплати 21.10.2019) - 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн., сума боргу склала 31424 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 10.12.2019 сплачено 34111,20 грн., сума переплати склала 2687,20 грн.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, вказував, що позивачем подано до ГУ ДПС у Київській області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску яким самостійно визначена суму зобов`язання з єдиного внеску у розмірі 2754,18 грн., зменшено заборгованість за рахунок переплати в розмірі 2687,20 грн., також позивачем 11.02.2020 сплачено - 66,98 грн.

Крім того, відповідач вказав, що у зв`язку з порушенням позивачем, як платником єдиного соціального внеску, строків сплати (перерахування) єдиного соціального внеску, контролюючим органом застосовано штрафні санкції на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VІ. Відповідно до даної норми до платників єдиного внеску за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, органи фіскальної служби застосовують штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум, а також пеня в розмірі 0,1 відсоток суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону №2464-VІ).

У подальшому по ФОП ОСОБА_1 винесено наступні рішення: від 28.01.2020 № на суму 170,00 грн., від 28.01.2020 № на суму 170,00 грн., від 28.01.2020 № на суму 170,00 грн., від 28.01.2020 № на суму 170,00 грн. про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності передбаченої Законом №2464-VІ, яким зараховано штрафних санкцій; від 28.01.2020 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальну суму 28050,25 грн., з яких штрафних санкцій нараховано за період з 04.07.2013 до 10.12.2019 на суму 5770,95 грн. та пені на суму 22279,30 грн.

Відтак загальна сума боргу становить 28900,25 грн., борг сплачено не було.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (абзац перший) Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею (абзац четвертий). У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (абзац п`ятий).

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція №449).

Розділом ІV Інструкції №449 встановлено, зокрема, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах , визначених розділом VII цієї Інструкції (абзац 2 пункту 2). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму, що перевищує 10 гривень (абзац десятий пункту 3). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи) (абзац 1 пункту 4).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

У зв`язку з наявністю в ІКПП позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску та відповідно до ст. 25 Закону №2464-VІ сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.04.2020 №Ф-8871-17/2372.

Втім, судом встановлено, що позивач у період з 05.07.2012 по 27.12.2019 позивач офіційно був працевлаштований про що зроблено відповідні записи до трудової книжки. Відповідно до записів в трудовій книжці позивач перебував у трудових відносинах, як найманий працівник: в період з 05.07.2012 по 24.04.2017 - працював на посаді директора ТОВ «Хандскер»; з 25.04.2017 по 31.10.2017 - працював на посаді менеджера зі збуту ТОВ «Дітрейд ЛТД»; з 26.11.2018 по 27.12.2019 - працював на посаду помічника менеджера із збуту. Із заробітної плати позивача роботодавцями утримано відповідний розмір ПДФО, ЄСВ та військовий збір та сплачено податки за позивача, як за застраховану особу, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (Форма ОК-7).

Судом враховується факти відсутності у позивача за вказаний період доходу від підприємницької діяльності, як фізичної особи-підприємця, та отримання заробітної плати, як найманим працівником. База нарахування єдиного внеску у період з липня 2012 року по грудень 2019 року була не нижчою, ніж мінімальна заробітна плата. Таким чином, єдиний внесок за вказаний період щодо позивача сплачено його роботодавцем у відповідності до вимог Закону №2464-VI.

При цьому Законом №2464-VI не визначено підстав та порядку нарахування єдиного внеску при одночасному перебуванні особи на обліку в якості фізичної особи-підприємця та виконанні ним трудових обов`язків, як найманого працівника.

Суд наголошує, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, в розумінні Закону №2464-VI, позивач у період за який відповідачем нарахований податковий борг по єдиному соціальному внеску, був застрахованою особою, і єдиний внесок за нього нараховувався та сплачувався роботодавцем в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем, як фізичною особою-підприємцем, за відсутності доказів отримання ним доходу внаслідок здійснення підприємницької діяльності.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження отримання позивачем у період з 2017 року по ІІІ квартал 2019 року доходу внаслідок здійснення ним підприємницької діяльності, відтак, позивачу, як фізичній особі-підприємцю, неправомірно нараховано єдиний внесок за вказаний період.

Також, судом встановлено, що рішення про застосування штрафних санкцій №5 від 28.01.2020 включено до вимоги про сплату боргу від 10.04.2020 №Ф-8871-17/2372.

Проте, суд зазначає, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 по справі №320/1875/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС України у Київській області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення та зобов`язання вчинити певні дії, яким, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у Київській області № від 28.01.2020 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску у сумі 28050,25 грн. (дане рішення суду набрало законної сили).

Відтак з огляду на положення статті 78 КАС України, зазначені вище обставини мають силу преюдиції та не підлягають повторному доказуванню у цій справі, тому суд повторно їх не встановлює.

Статтею 2 КАС України встановлено, зокрема, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8 частини другої). Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є верховенство права (пункт 1 частини 3).

Вирішуючи питання щодо протиправності оскаржуваної вимоги в розрізі застосування судом до спірних відносин принципу верховенства права, суд звертає увагу на таке.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції, є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

З огляду на практику ЄСПЛ, сформована відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає критерію «пропорційності», з огляду на недотримання контролюючим органом справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи позивача, оскільки мета сплати єдиного внеску страхування особи, в даному випадку, досягнута сплатою єдиного внеску його роботодавцем. В свою чергу, трактування відповідачем законодавства, викладене у відзиві на позов, призведе до необхідності виплати позивачем додаткових коштів (зайвих витрат), за умови відсутності у позивача доходу від відповідної діяльності.

За таких обставин суд вважає, що відповідачем протиправно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.04.2020 №Ф-8871-17/2372, тому її слід скасувати.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску, суд зазначає наступне.

Станом на час виникнення спірних правовідносин порядок організації діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовувалась Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 (втратив чинність з 05.04.2021, далі - Порядок №422).

Згідно з Порядком №422, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку №422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Згідно з главою 2 Розділу II Порядку №422 з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів, зокрема, за напрямами: наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування».

Розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування». Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування» здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 в адміністративній справі №826/9288/18.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог стосовно протиправності вимоги ГУ ДПС у Київській області від 10.04.2020 №Ф-8871-17/2372 про сплату боргу (недоїмки), а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Щодо виправлення в облікових даних платника податків ОСОБА_1 номеру будинку, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 65.1. ст. 65 ПК України взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Відповідно до п. 9.1. розділу IX Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, контролюючі органи проводять внесення змін і доповнень до Єдиного банку даних юридичних осіб та Реєстру самозайнятих осіб на підставі: інформації органів державної реєстрації; інформації банків та інших фінансових установ про відкриття (закриття) рахунків платників податків; документально підтвердженої інформації, що надається платниками податків; інформації суб`єктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків; рішення суду, що набрало законної сили; даних перевірок платників податків.

З метою визначення єдиної методики реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) розроблено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України 29.09.2017 №822 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2017 за №1306/31174 (далі - Положення №822, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 Розділу 1 Положення №822 визначено, що Державний реєстр створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на у мовах, що визначаються ПК та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.70.17 ст. 70 ПК державний реєстр фізичних осіб - платників податків формується на основі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів. Обліковим карткам фізичних осіб, які на момент набрання чинності цим Кодексом зареєстровані у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, присвоюються номери, що відповідають ідентифікаційним номерам платників податків - фізичних осіб.

Документи про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, видані контролюючими органами у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Кодексом, вважаються дійсними для всіх випадків, передбачених для використання реєстраційних номерів облікових карток фізичних осіб, не підлягають обов`язковій заміні та є такими, що засвідчують реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Згідно із ст. 63 та ст. 70 ПК та п. 3 р. IV Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків №822, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Наказом Мінфіну України від 24.02.2015 за №210 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2015 за №278/26723 затверджено Порядок обробки персональних даних у базі персональних даних - Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі - Порядок № 210, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Розділу 1 Порядку №210 передбачено, що цей Порядок розроблено з метою встановлення загальних вимог до організаційних та технічних заходів захисту персональних даних під час їх обробки у базі персональних даних - Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі - ДРФО), який формує та веде Державна фіскальна служба України (далі - ДФС).

Згідно пункту 6 Розділу 1 Порядку №210 володільцем бази персональних даних ДРФО є ДФС.

Відповідно до пункту 7 Розділу 1 Порядку №210 передбачено, що персональні дані у базі персональних даних - ДРФО обробляються за допомогою інформаційно- телекомунікаційної системи ДРФО (далі - ІТС ДРФО).

Пунктом 8 Розділу 1 Порядку №210 передбачено, що під обробкою персональних даних фізичної особи - платника податків розуміється будь-яка дія або сукупність дій, здійснюваних в ІТС ДРФО, які пов`язані із збиранням, реєстрацією, накопиченням, зберіганням, адаптуванням, зміною, відновленням, використанням та поширенням, знеособленням, знищенням відомостей про фізичну особу .

Згідно пункту 9 Розділу 1 Порядку №210 місцезнаходження бази персональних даних ДРФО: Україна, місто Київ. Львівська площа, будинок 8.

Крім того, пунктом 1 Розділу 3 Порядку №210 передбачено, що відповідно до мети обробки до складу персональних даних ДРФО включаються такі дані про фізичних осіб: реєстраційний номер облікової картки платника податків: прізвище, ім`я, по батькові: дата народження; місце народження (країна, область, район, населений пункт): місце проживання; для іноземців: громадянство та номер, що використовується під час оподаткування в країні громадянства; джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; суми нарахованих та/або отриманих доходів; суми нарахованих та/або сплачених податків; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків; серія, номер свідоцтва про народження, паспорта (аналогічні дані іншого документа, що посвідчує особу), ким і коли виданий; інформація про фізичних осіб, які померли.

Згідно з п. 11 р. VII Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків №822, у разі виявлення помилок, порушень чи неточностей щодо внесення прізвища, імені, по батькові, дати чи місця народження, місця проживання тощо, допущених при реєстрації фізичної особи у Державному реєстрі, виправлення даних здійснюється шляхом внесення змін до Державного реєстру на підставі заяви про внесення змін. Після виправлення помилок реєстраційний номер облікової картки платника податків не змінюється.

Судом встановлено, що Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований та перебував як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 .

У своїй позовній заяві позивач зазначив, що неодноразово звертався до відповідача для виправлення помилок у облікових даних платника податків ОСОБА_1 , а саме номеру будинку з « 47» на « 42».

Однак, позивач не надав до суду доказів звернення позивача до відповідача з відповідною заявою про внесення виправлень до облікової картки платника податків.

Відтак, враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для зобов`язання відповідача внести виправлення в облікові дані платника податків ОСОБА_1 щодо номеру будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (квитанція від 11.05.2020 №27239 на суму 840,80 грн. та №0.0..1 від 02.06.2020 на суму 840,80 грн.).

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягає присудженню на користь позивача з Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 10.04.2020 №Ф-8871-17/2372 про сплату боргу (недоїмки).

3. Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області скасувати нараховані ОСОБА_1 штраф та пеню в сумі 28900 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот) грн. 25 коп., про що внести відповідну інформацію до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.