Справа № 280/6846/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
11 січня 2022 року Справа № 280/6846/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
05 серпня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії у зв`язку з втратою годувальника позивача;

зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, просить стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила наступне. В лютому 2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом відповідача від 18.03.2021 Позивача повідомлено про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника із посиланням на відсутність необхідного стажу годувальника ОСОБА_2 8 років, наявність якого дає право на призначення пенсії по втраті годувальника. Відповідно до наданих документів страховий стаж для визначення права на пенсію в разі втрати годувальника становить 4 роки 10 місяців. Архівна довідка 07-14/Б-116 від 05.10.2020, видана Новомиколаївською районною радою Запорізької області, та довідка № 233 від 10.12.2020, видана Новомиколаївським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, щодо підтвердження страхового стажу годувальника, підлягають уточненню. Позивач вважає, що наявність неточностей (зокрема, у написанні прізвища померлого годувальника позивача) у довідках, що підтверджують відповідні періоди роботи ОСОБА_3 з 1956 року по 1980 рік може мати негативні наслідки лише для особи, відповідальної за заповнення та зберігання зазначених документів. Зазначені обставини є такими, що позивач не може їх самостійно усунути, виправити, вплинути на їх зміст чи в інший спосіб довести наявність трудового стажу померлого годувальника, а отже, не можуть впливати на реалізацію права Позивача на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 09.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, справа призначена до розгляду без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання суду відзиву на позовну заяву.

Від відповідача надійшли матеріали пенсійної справи позивача та відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись при цьому на те, що окільки позивачем не підтверджено факт проходження військової служби померлого годувальника, тому законних підстав для зарахування до страхового стажу спірного періоду у відповідача немає. Для підтвердження періоду роботи з 1956 по 1961 та з 1965 по 1980 роки у сільськогосподарській артілі та у колгоспі імені ОСОБА_4 позивач надав архівні довідки, видані від 05.10.2020 № 07-14/Б-116, в яких прізвище ім`я та по-батькові померлого годувальника не зазначена його дата народження. Крім того, спірний період може бути зараховано до страхового стажу згідно із відпрацьованим часом. Відповідач наголошує, що в зазначених довідках не вказано відпрацьовані годувальником трудодні по рокам із зазначенням встановленого мінімуму вихододнів у колгоспі. Отже, для зарахування періоду роботи з 1956 по 1961 та з 1965 по 1980 роки позивач має надати оновлені довідки. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 04.10.2021 витребувано від Міністерства оборони України (03168, м. Київ-168, Повітрофлотський проспект, 6) докази, а саме строк служби ОСОБА_3 , який був призваний до лав Радянської армії з 12.09.1961.

Ухвалою від 09.11.2021 провадження у справі зупинено на час, необхідний сторонам для примирення, до 11 січня 2022 року до 09 год. 00 хв.

11 січня 2022 року ухвалою суду провадження у справі поновлено.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

18.02.2021 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою встановленого зразка про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Повідомленням від 18.03.2021 №0800-0210-8/20392 позивача сповіщено про те, що відділом перерахунків пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянута заява позивача від 18.02.2021 для проведення перерахунку переходу з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника та прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника. Відповідно до наданих документів страховий стаж для визначення права на пенсію в разі втрати годувальника становить 4 роки 10 місяців. Архівна довідка № 07-14/Б-116 від 05.10.2020, видана Новомиколаївською районною радою Запорізької області, та довідка № 233 від 10.12.2020, видана Новомиколаївським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, щодо підтвердження страхового стажу годувальника, підлягають уточненню.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону № 1058, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Згідно висновку про настання інвалідності від 10.03.2020 № 5 та довідки МСЕК від 14.02.2000 серії 2-18АГ № 115870, позивач визнається інвалідом третьої групи, інвалідність з дитинства внаслідок травматичної субатрофії рогівки лівого ока (з 1973 року).

Отже, позивач є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника, ОСОБА_3 , а саме: його донькою, яка стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Статтею 36 Закону № 1058 встановлена вимога щодо наявності в померлого годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Частиною першою статті 32 Закону № 1058 встановлено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:

для осіб з інвалідністю II та III груп:

від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років.

Батько позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто у віці 39 років.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за наявності у померлого годувальника 8 років стажу на момент смерті.

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника, відповідач зазначає, що стаж померлого годувальника Позивача становить 4 роки 10 місяців.

Водночас, спірним залишається період проходження померлим годувальником позивача військової служби, а також період його роботи в колгоспі імені Котовського села Веселий Гай Новомиколаївського району Запорізької області в 1956-1961, 1965-1980 роках.

Щодо цього суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Згідно підпунктів 2, 3 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637;

3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (надалі також Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

На виконання вимог Порядку № 22-1, Порядку № 637 та Основних Положень позивачем разом із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника було надано Відповідачеві, зокрема, наступні документи:

архівну довідку Новомиколаївської районної ради Запорізької області від 05.10.2020 № 07-14/Б-116, у якій зазначено наступне: «У книгах обліку розрахунків по оплаті праці сільськогосподарської артілі імені Молотова (з серпня 1957 року сільськогосподарська артіль імені Чапаєва) село Новолубенське, Новомиколаївський район, Запорізька область (з 30 грудня 1962 року сільськогосподарська артіль імені Чапаєва, з 16 січня 1963 року сільськогосподарська артіль імені Котовського) село Веселий Гай, Червоноармійський район, Запорізька область (з 08 грудня 1966 року сільськогосподарська артіль імені Котовського) село Веселий Гай, Новомиколаївський район, Запорізька область за 1956, 1957 рр. значиться ОСОБА_5 , 1959, 1960 рр. ОСОБА_5 , 1961 р. ОСОБА_2 , 1965, 1966 рр. ОСОБА_5 (так в документах)». У даній довідці також зазначено кількість відпрацьованих ним вихододнів за 1956, 1957, 1959-1961, 1965, 1966 роки;

архівну довідку Новомиколаївської районної ради Запорізької області від 05.10.2020 № 07-14/Б-116, у якій зазначено наступне: «У книгах обліку по оплаті праці колгоспу імені Котовського село Веселий Гай, Новомиколаївський район, Запорізька область за 1967 р. значиться ОСОБА_5 , 1968, 1969 рр. ОСОБА_5 , 1970-1972 рр. ОСОБА_2 , 1973 р. ОСОБА_5 (так в документах)». У даній довідці також зазначено кількість відпрацьованих ним вихододнів за 1967-1973 роки;

архівну довідку Новомиколаївської районної ради Запорізької області від 05.10.2020 № 07-14/Б-116, у якій зазначено наступне: «У книгах обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу імені Котовського село Веселий Гай, Новомиколаївський район, Запорізька область за 1974 р. значиться ОСОБА_2 , 1975-1980 р. ОСОБА_2 (так в документах)». У даній довідці також зазначено кількість відпрацьованих ним вихододнів за 1974-1980 роки;

довідку Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 06.11.2020 № 198 про нарахування заробітної плати згідно відомості на виплату заробітної плати за 1964-1965 роки, яку нараховували ОСОБА_3 , який працював завідуючим сільським клубом Веселогаївської сільської ради Червоноармійського району Запорізької області;

довідку Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 06.11.2020 № 199 про нарахування заробітної плати згідно відомості на виплату заробітної плати за 1966-1969 роки, яку нараховували ОСОБА_3 , який працював завідуючим сільським клубом Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області;

довідку відділу культури і туризму Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 02.10.2020 № 231/01.1-19 про перейменування установи;

архівну довідку відділу культури і туризму Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 02.10.2020 № 230/01.1-19.

Крім того, у довідці Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 06.11.2020 № 197 зазначено, що згідно погосподарської книги № 2 Веселогаївської сільської ради на 1961-1963 роки № 122(116) ОСОБА_3 1941 року народження був призваний до лав Радянської армії з 12.09.1961.

Зазначена інформація також підтверджується листом Новомиколаївського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.12.2020 № 233.

Період проходження строкової військової служби не може бути зараховано до стажу померлого годувальника позивача, оскільки з наданих документів неможливо встановити дату звільнення ОСОБА_3 з лав Радянської Армії.

Щодо стажу роботи померлого годувальника позивача з 1956 по 1961 та з 1965 по 1980 роки у сільськогосподарській артілі та у колгоспі імені Котовського суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності з 01.01.2004. До вказаної дати порядок обчислення стажу визначався Законом України «Про пенсійне забезпечення». Тобто періоди трудової та іншої діяльності, що проходили до 01.01.2004 підлягають зарахуванню до страхового стажу відповідно до статей 56-63 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства та не повинен контролювати роботодавця з цього питання. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Тому, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.02.2018 по справі 677/277/17, 21.02.2018 по справі №687/975/17, постанові від 06.03.2018 по справі №127/9055/17.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд відхиляє доводи відповідача про те, що період роботи в колгоспі не може бути зарахований до стажу роботи померлого годувальника позивача, оскільки в архівних довідках Новомиколаївської районної ради Запорізької області від 05.10.2020 № 07-14/Б-116 наявні неточності. Наявність неточностей або виправлень у трудовій книжці може мати негативні наслідки лише для особи, відповідальної за заповнення та зберігання зазначеного документу. Зазначені обставини є такими, що працівник не може їх самостійно усунути, виправити, вплинути на їх зміст чи в інший спосіб підтвердити період навчання, а отже, не можуть впливати на реалізацію права позивача на призначення пенсії в разі втрати годувальника.

У архівних довідках, наданих позивачем на підтвердження стажу роботи померлого годувальника позивача, відсутні відомості про встановлений мінімум трудоднів та про невиконання померлим годувальником позивача під час роботи в колгоспі встановленого мінімуму трудової участі, в тому числі без поважних причин.

Отже, суд приходить до висновку, що стаж роботи в колгоспі померлого годувальника позивача має бути зарахований за фактично відпрацьованим часом.

З наданих позивачем документів судом встановлено, що стаж роботи в колгоспі померлого годувальника позивача (з урахуванням періодів тимчасової непрацездатності) становить 3580 днів, а саме:

в 1956 році 4 дні (у червні 4 дні);

в 1957 році 9 днів (у серпні 9 днів);

в 1959 році 98 днів (в січні 18 днів, у лютому 17 днів, у березні 18 днів, у квітні 18 днів, у травні 13 днів, у червні 14 днів);

в 1960 році 179 днів (у січні 28 днів, у березні 15 днів, у липні 31 день, у серпні 31 день, у вересні 30 днів, у жовтні 30 днів, у грудні 14 днів);

в 1961 році 205 днів (у січні 15 днів, у лютому 28 днів, у березні 23 дні, у квітні 30 днів, у травні 31 день, у червні 17 днів, у липні 31 день, у серпні 30 днів);

в 1965 році 40 днів (у лютому 2 дні, в березні 9 днів, у квітні 4 дні, у травні 25 днів);

в 1966 році 42 дні (у квітні 4 дні, у травні 4 дні, у червні 5 днів, у серпні 11 днів, у вересні 17 днів, у листопаді 1 день);

в 1967 році 80 днів (у травні 5 днів, у липні 6 днів, у серпні 8 днів, у вересні 9 днів, у жовтні 25 днів, у листопаді 27 днів);

в 1968 році 17 днів (у квітні 13 днів, у жовтні 4 дні);

в 1969 році 138 днів (у березні 2 дні, у травні 3 дні, у липні 27 днів, у серпні 26 днів, у вересні 27 днів, у жовтні 26 днів, у листопаді 12 днів, у грудні 15 днів);

в 1970 році 226 днів (у січні 22 дні, у лютому 21 день, у березні 28 днів, у квітні 24 дні, у травні 31 день, у липні 27 днів, у серпні 28 днів, у жовтні 1 день, у листопаді 30 днів, у грудні 14 днів);

в 1971 році 267 днів (у січні 31 день, в лютому 23 дні, в березні 26 днів, у травні 23 дні, у червні 27 днів, у липні 25 днів, у серпні 27 днів, у вересні 16 днів, у жовтні 25 днів, у листопаді 20 днів, у грудні 24 дні);

в 1972 році 305 днів (у січні 31 день, у лютому 29 днів (високосний рік), у березні 27 днів, у квітні 20 днів, у травні 31 день, у червні 30 днів, у липні 4 дні, у серпні 30 днів, у вересні 30 днів, у жовтні 28 днів, у листопаді 26 днів, у грудні 19 днів);

в 1973 році 292 дні (у січні 27 днів, у лютому 28 днів, у березні 27 днів, у квітні 29 днів, у травні 19 днів, у червні 21 день, у липні 26 днів, у серпні 22 дні, у вересні 26 днів, у жовтні 23 дні, у листопаді 27 днів, у грудні 17 днів);

в 1974 році 309 днів (в січні 31 день, у лютому 22 дні, в березні 28 днів, у квітні 18 днів, в травні 25 днів, у червні 28 днів, в липні 28 днів, у серпні 28 днів, у вересні 27 днів, в жовтні 24 дні, у листопаді 28 днів, у грудні 22 дні);

в 1975 році 248 днів (в січні 30 днів, у лютому 28 днів, в березні 23 дні, у квітні 17 днів, у червні 29 днів, у липні 1 день, у серпні 10 днів, у вересні 25 днів, у жовтні 27 днів, у листопаді 27 днів, у грудні 31 день);

в 1976 році 289 днів (у січні 30 днів, в лютому 27 днів, в березні 24 дні, у квітні 27 днів, у травні 26 днів, в червні 25 днів, у липні 27 днів, в серпні 24 дні, у вересні 13 днів, в жовтні 28 днів, у листопаді 23 дні, у грудні 15 днів);

в 1977 році 260 днів (в січні 3 дні, в березні 15 днів, у квітні 29 днів, в травні 27 днів, у червні 22 дні, в липні 31 день, у серпні 31 день, у вересні 26 днів, в жовтні 26 днів, у листопаді 24 дні, в грудні 26 днів);

в 1978 році 254 дні (в січні 26 днів, у лютому 13 днів, у квітні 30 днів, в травні 21 день, у червні 29 днів, в липні 29 днів, у серпні 31 день, у вересні 29 днів, в жовтні 30 днів, в грудні 16 днів);

в 1979 році 171 день (в січні 25 днів, у лютому 5 днів, в березні 9 днів, у червні 30 днів, в липні 15 днів, у серпні 31 день, у вересні 10 днів, в жовтні 9 днів, в листопаді 12 днів, в грудні 25 днів);

в 1980 році 148 днів (в січні 28 днів, у лютому 12 днів, в березні 31 день, у квітні 4 днів, в травні 27 днів, у червні 15 днів, в липні 22 дні, у серпні 1 день, у вересні 4 дні).

За звичайним математичним підрахунком стаж померлого годувальника позивача тривалість 3580 днів дорівнює 9 рокам 9 місяцям 22 дням, а отже це більше, ніж 8 років, які необхідні для призначення позивачу пенсії в разі втрати годувальника.

З огляду на це суд зазначає, що період роботи померлого годувальника позивача має бути зарахований до його загального стажу роботи, і його достатньо для призначення пенсії в разі втрати годувальника позивачу.

При цьому, дії відповідача щодо відмови у задоволенні заяви позивача про призначення пенсії в разі втрати годувальника є протиправними та порушують права та інтереси позивача. Зокрема право на пенсійне забезпечення.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) нобхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, - суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 139, 243, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати, ОСОБА_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 11 січня 2022 року.

Суддя Р.В. Сацький