Справа № 320/4086/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2022 року справа №320/4086/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Коздровської К.Д., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірним рішення Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 22.01.2021 за №01-16/02 про відмову у направленні до Київської обласної державної адміністрації подання на видачу їй посвідчення встановленого зразка як особі, яка постійно проживала(є) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, у відповідності до вимог ст.ст. 11, 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області направити до Київської обласної державної адміністрації подання на видачу ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка як особі, яка постійно проживала(є) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, у відповідності до вимог ст.ст. 11, 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона з 01.12.1988 по даний час постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, у м. Славутичі Київської області, територія якого віднесена до вказаної зони відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, що дає право позивачу на отримання відповідного статусу особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та зниження пенсійного віку на 5 років.

Позивач зазначає, що 11.01.2021 вона звернулась до відповідача із заявою про видачу їй посвідчення потерпілої особи встановленого зразка як особі, яка постійно проживала та проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, та направлення з даною метою подання до Київської обласної державної адміністрації, додавши до заяви всі необхідні документи.

Проте рішенням від 22.01.2021 №01-16/02 позивачу було відмовлено у направленні до Київської обласної державної адміністрації подання на видачу посвідчення встановленого зразка. Незважаючи на те, що позивач станом на 01.01.1993 постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років, і має право на отримання відповідного статусу, відповідач необґрунтовано порушив право позивача на соціальний захист.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що позивачу відмовлено у визначенні статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення 4 категорії, оскільки з 1 січня 2015 року зона посиленого радіоекологічного контролю виключена з переліку зон радіоактивно забруднених територій, визначених Законом України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 року N 791а-XII.

Крім того, відповідач вважає, що Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим громадянам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян», передбачено тільки повторну видачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) у разі втрати або зіпсування такого посвідчення або ж у разі зміни прізвища, ім`я, по батькові особи, а первинна видача посвідчення (категорія 4) даним нормативним документом не передбачена.

Також вказує, що пункт 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим громадянам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» визначає вичерпний перелік осіб, яким видаються посвідчення. У вищевказаному переліку відсутні особи, які постійно проживають або постійно працюють чи навчаються на території зони посиленого радіологічного контролю категорії 4, що мають право на отримання посвідчення.

У відповіді на відзив позивач зазначив про не спростування відповідачем у відзиві на позовну заяву його доводів та аргументів, викладених у позовній заяві.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Славутицьким МВ ГУМВС України в Київській області 16 грудня 1998 року. Згідно з відміткою у паспорті громадянина України зареєстрованим місцем проживання позивача з 08.05.1990 є: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) у період з 15.09.1984 по 25.03.1998 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 15.09.1984 та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.07.1998.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Славутицької міської ради від 21.12.1992 ОСОБА_4 у період з 01.01.1989 по 08.05.1990 дійсно проживає у гуртожитку АДРЕСА_2 з відміткою про те, що ОСОБА_4 має статус постраждалої від аварії на ЧАЕС станом на 01.01.1993.

Згідно з довідкою ЖЕУ від 01.09.1993 ОСОБА_4 з 08.05.1990 постійно прописана та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи також наявна довідка виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 14.12.2020 №05.02/714 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 01.12.1988 по 08.05.1990 дійсно постійно проживав у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що колишній чоловік позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1988 р. (Категорія 4) серії НОМЕР_2 , видане Київською обласною державною адміністрацією 10.01.1998.

Також судом встановлено, що з 21.11.1998 позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області 06.06.2001. Прізвище позивачки після укладення шлюбу - ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 22.12.2020, виданої Управлінням адміністративних послуг Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_1 з 05.05.1990 по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із записами трудової книжки НОМЕР_3 від 14.03.1983 позивач з 02.10.1982 працювала та працює по цей час на різних підприємствах у м. Славутич Київської області, зокрема в період з 1986 по 1993:

- 01.01.1986 позивач прийнята на посаду прибиральниці Домоуправління №1 в/ч п/п НОМЕР_4 ;

- 13.04.1987 переведена на посаду двірника;

- 04.11.1998 звільнена у зв`язку з закінченням строку трудового договору;

- 12.01.1989 прийнята черговою по гуртожитку №1 ВО "Комбінат" Багатогалузевого підприємства комунального господарства м.Славутич;

- 27.08.1991 звільнена за власним бажанням;

- 28.08.1991 призначена на посаду бібліотекаря в середню школу №3 м.Славутича;

- 28.11.1991 звільнена за власним бажанням;

- 03.09.1992 прийнята учнем оператора хлораторної установки банно-оздоровчого комплексу Багатогалузевого підприємства комунального господарства м.Славутич;

- 09.02.1994 переведена кладовщиком ЖЕУ-1 в ЦЖКГ.

11.01.2021 позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області із заявою про направлення до Київської обласної державної адміністрації подання на видачу позивачу посвідчення встановленого зразка як особі, яка постійно проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, у відповідності до вимог ст.ст. 11, 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

До вказаної заяви позивач додала копії наступних документів:

- заяву до Київської обласної державно адміністрації;

- копію паспорту громадянки України ОСОБА_1 ;

- копію ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 ;

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 ;

- копію свідоцтва про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ;

- копію свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- копію свідоцтва про одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

- копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ;

- копію довідок про прописку та проживання ОСОБА_8 ;

- копію трудової книжки ОСОБА_1 ;

- копію довідки про проживання ОСОБА_3 ;

- копію посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, Категорія 4, ОСОБА_3 .

Так, в матеріалах справи наявна заява позивача від 11.01.2021 на адресу Київської обласної державної адміністрації про видачу посвідчення встановленого зразка як особі, яка постійно проживала та проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, у відповідності до вимог ст.ст. 11, 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка є додатком до заяви позивача на адресу відповідача від 11.01.2021 про направлення до Київської обласної державної адміністрації подання на видачу позивачу посвідчення встановленого зразка як особі, яка постійно проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4.

Розглянувши заяву позивача, Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області листом від 22.01.2021 №01-16/02 проінформувало позивача про те, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ, виключено абзац п`ятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, до якої було віднесено м.Славутич.

Враховуючи викладене відповідач у листі від 22.01.2021 №01-16/02 зазначив, що позивач з 01.01.2015 не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Одночасно повідомлено, що Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим громадянам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян», оформлення посвідчення особи, яка постійно проживає або постійно працює чи навчається на території зони посиленого радіологічного контролю категорії 4 серії В не передбачено, зазначає про немає затвердженого бланку посвідчення категорії 4 серії В.

Позивач, вважаючи відмову протиправною, а дії відповідача такими, що порушують його законні права та інтереси, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 грудня 1991 року № 796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

З аналізу викладених норм вбачається, що особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали, працювали або навчались на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та мають право на встановлення пільг і компенсацій.

Згідно зі статтею 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

У свою чергу, Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих визначає Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551).

Згідно з п. 11 Порядку №551 (в редакції станом на час подачі позивачем заяви від 11.01.2021) посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова відповідача у направленні документів до відповідної комісії Київської обласної державної адміністрації для встановлення позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської катастрофи та видачі відповідного посвідчення.

Відмовляючи у направленні документів до комісії при Київській обласній державній адміністрації для встановлення позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської катастрофи та видачі відповідного посвідчення, відповідачем у листі від 22.01.2021 №01-16/02 повідомлено про відсутність підстав для оформлення подання до комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян Київської облдержадміністрації.

Як вже судом було зазначено, пунктом 11 Порядку №551 (в редакції станом на час подачі позивачем заяви) передбачено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами.

У свою чергу частиною першою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою Закону №796-XII посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частина четверта статті 65 Закону №796-XII визначає, що видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Отже, до функцій відповідача входить складання та направлення подання до комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілого від Чорнобильської катастрофи на підставі отриманих документів разом із пакетом документів.

На думку суду, відмовляючи позивачу в оформленні подання для встановлення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та видачі відповідного посвідчення, відповідач діяв з перевищенням своїх повноважень, оскільки в його компетенцію відповідно до чинного законодавства входить лише функція прийняття необхідного пакету документів та підготовка подання до комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка, у свою чергу, має повноваження приймати рішення щодо надання особі, зокрема статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії або відмови у такому статусі.
Отже своїм рішенням від 22.01.2021 №01-16/02 відповідач позбавив позивача певного кола прав, свобод та соціальних гарантій, якими останній був наділеним, у зв`язку з наданням державою певного правового статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи четвертої категорії.

З огляду на наведене, суд, з урахуванням права суду обрати належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області щодо відмови в оформленні подання до комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян про встановлення ОСОБА_1 статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видачі відповідного посвідчення, викладене у листі від 22.01.2021 №01-16/02.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо необґрунтованості позиції відповідача про виключення з переліку зон радіоактивного забруднення зони посиленого радіоекологічного контролю, суд вважає за необхідне відмітити, що дане ключове правове питання щодо наявності (збереження) у особи статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи внаслідок змін до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виключення з переліку зон радіоактивного забруднення зони посиленого радіоекологічного контролю було предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, який у постанові від 20 березня 2019 року у справі №697/121/17 дійшов таких висновків.

За статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Рішенням від 17.07.2018 № 6-р/2018 Конституцій Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Конституційний Суд України звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків.

Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов`язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку

Скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у статті 16 Основного Закону України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України (п. 4 мотивувальної частини).

Рішенням від 17.07.2018 № 6-р/2018 Конституцій Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема і підпункт 4 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виключено статтю 23, якою було передбачено компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Отже, право на компенсації та пільги постраждалих, віднесених до категорії 4, було підтверджено.

Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій до ухвалення Закону № 76-VIII від 28 грудня 2014 року містилося у ст. 2 Закону № 796-XII. Відповідно до цієї статті до зон радіоактивного забруднення було віднесено такі зони: (1) зона відчуження, (2) зона безумовного (обов`язкового) відселення, (3) зона гарантованого добровільного відселення та (4) зона посиленого радіоекологічного контролю.

Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким ст. 2 Закону № 796-XII було виключено (підпункт 1 пункту 4). Виключено також абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Цим законом не передбачено, що раніше видані посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є недійсними.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі №697/121/17 Верховний Суд зазначив, що виключення з 01.01.2015 зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє позивача статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки такий статус було набуто правомірно, а законні підстави для його припинення відсутні.

Крім того, Закон № 796-XII у редакції, чинній після 01.01.2015, передбачає надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, певних пільг та компенсацій. Зокрема, ст. 51, 56 вказаного Закону передбачають надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, додаткової пенсії та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби).

На підставі вище наведеного, Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №697/121/17 дійшла такого висновку про застосування підпункту 1 пункту 4 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII: виключення з 01.01.2015 зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє статусу потерпілого осіб, яким раніше, до 31.12.2014, було встановлено статус і видано посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Особа, якій видано безтермінове посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), для цілей застосування пункту 1 частини 1 статті 14 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII, вважається потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

При цьому суд зазначає, що той факт, що позивач свого часу не скористалась своїм правом на отримання посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) не є підставою для відмови у наданні такого статусу на сьогоднішній день за наявності дотримання умов, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону №796-XII, відповідно до якого до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Щодо доводів, наведених у позовній заяві, про наявність у позивача підстав для отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та отримання відповідного посвідчення категорії 4, суд зазначає, що позивачка постійно проживала та працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, до якої віднесено місто Славутич Київської області і станом на 1 січня 1993 року прожила та відпрацювала у цій зоні не менше чотирьох років, а тому позивачка в розумінні Закону №796-XII безумовно є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

За змістом статей 14 і 65 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» затверджено нові зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружині (чоловіку) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, опікунам дітей (на час опікунства) померлого (померлої) громадянина (громадянки), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою, згідно з додатками 1 - 14.

Згідно з пунктом 2 Порядку №551 Посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Згідно з п. 11 Порядку №551 (в редакції станом на час подачі позивачем заяви від 11.01.2021) посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються, зокрема:

потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) та особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення, - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки 3 і 4);

особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5);

особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 6).

При цьому суд зазначає, що дійсно видача посвідчень потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 чинним Порядком №551 не передбачена.

Пунктом 12 Порядку №551 (у редакції до 04.08.2021) передбачено, що у разі втрати або зіпсування посвідчення замість нього видається повторне посвідчення на підставі раніше поданих документів, зазначених у пункті 11 цього Порядку, в тому числі посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 4) серії В на підставі довідки встановленого зразка (додаток 11), особистої заяви (із зазначенням номера та дати видачі посвідчення, поясненням обставин втрати або зіпсування) та опублікованого в пресі повідомлення про визнання посвідчення недійсним.

Отже, Порядок №551 (у редакції до 04.08.2021) передбачав видачу повторного посвідчення на підставі раніше поданих документів, зазначених у пункті 11 цього Порядку, в тому числі посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 4) серії В, у разі втрати або зіпсування такого.

Натомість 04.08.2021 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 28 липня 2021 р. N 793 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою в абзацах першому і другому пункту 12 слова і цифри "в тому числі посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 4) серії В на підставі довідки встановленого зразка (додаток 11)," виключено.

Таким чином, чинна редакція пункту Порядку №551 передбачає, що у разі втрати або зіпсування посвідчення замість нього видається повторне посвідчення на підставі раніше поданих документів, зазначених у пункті 11 цього Порядку, особистої заяви (із зазначенням номера та дати видачі посвідчення, поясненням обставин втрати або зіпсування) та опублікованого в пресі повідомлення про визнання посвідчення недійсним.

Натомість на думку суду відсутність у чинному Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. N 551, правил видачі та зразку відповідного посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 4) не може позбавити особу на отримання такого статусу за наявності дотримання умов, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону №796-XII, відповідно до якого до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

При цьому суд наголошує, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян не може звужувати чи заперечувати право на отримання відповідного статусу особи-потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, встановленого актом вищої юридичної сили, в даному випадку Законом №796-ХІІ.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Суд звертає увагу, що подолання суперечностей між законом та нормативно-правовим актом, виданим Урядом (ієрархічна колізія) за загальним правилом відбувається шляхом застосування норм, що закріплюються в нормативно-правових актах, які мають вищу юридичну силу. Тобто, подолання колізії нормативно-правових актів можливо не лише шляхом приведення нормативно-правового акта нижчого рівня у відповідність акту вищого рівня.

Зокрема, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України (частина 3 статті 7).

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 796-ХІІ, оскільки відсутність у Порядку №551 правил вдачі та зразка посвідчення особи-потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 не може позбавити особу на отримання такого статусу.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача направити до Київської обласної державної адміністрації подання на видачу ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка як особі, яка постійно проживала(є) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, у відповідності до вимог ст.ст. 11, 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувана відмова відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача прийняти документи ОСОБА_1 та оформити і направити відповідне подання до комісії Київської облдержадміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, для вирішення питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 з видачею відповідного посвідчення.

Приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень на сонові законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого розгляду адміністративних справ.

Отже, завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Разом із цим, суд враховує, що Європейським судом з прав людини у пункті 145 рішення від 15.11.1996 року по справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» вказано про те, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність дій при прийнятті відмови під час розгляду звернення позивача по вирішенню питання про визнання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зокрема в оформленні та направленні подання до комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, про надання статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та видачі відповідного посвідчення, не надав.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що у відповідача на час звернення позивача із відповідною заявою щодо визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 були наявні законні підстави для оформлення подання до комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян про встановлення позивачу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. згідно з квитанцією від 01.04.2021 №28, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області у повному обсязі на суму 908,00 грн.

Керуючись статями 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області щодо відмови в оформленні подання до комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян про встановлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видачі відповідного посвідчення, викладене у листі від 22.01.2021 №01-16/02.

3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області (ідентифікаційний код 22208706, адреса місцезнаходження: 07101, Київська область, м. Славутич, Центральна площа, буд. 7) підготувати (оформити) та направити до комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян подання про встановлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видачі відповідного посвідчення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.01.2022.

Суддя Кушнова А.О.