Справа № 380/11633/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами :

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок стажу роботи згідно з ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 05.05.2018 як пільгу для обчислення стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні у в селищі Матросове Тенькінського району Магаданської області Російської РФСР та селищі Саралжин Уїльського району Актюбинської області Казахської РСР у період з 26.03.1980 по 31.08.1982 року на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», та здійснити перерахунок пенсії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що розмір його пенсії обчислено при страховому стажі 60 років 05 місяців 22 дні (в т.ч. додатковий стаж - 06 років 06 місяців 18 днів) коефіцієнт стажу - 0,60417. Вказує, що до страхового стажу не зараховано, як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час відбування покарання у засланні, а саме: в селищі Матросове Тенькінського району Магаданської області Російської РФСР та селищі Саралжин Уїльського району Актюбинської області Казахської РСР у період з 26.03.1980 по 31.08.1982 на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». Вказує, що в обґрунтування своєї заяви посилався на Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14.04.2019, яким встановлено факт його перебування у засланні в селищі Матросове Тенькінського району Магаданської області Російської РФСР та селищі Саралжин Уїльського району Актюбинської області Казахської РСР у період з 26.03.1980 по 31.08.1982. Рішення вступило у законну силу та заява позивача надіслана для розгляду у Галицький відділ обслуговування громадян в м. Львові (сервісний центр). Проте, у задоволенні заяви відмовлено по тій причині, що судове рішення у справі не заміняє документ про реабілітацію та не містить зобов`язань щодо вчинення дій органами Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Ухвалою суду від 20 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову повністю та вказує, що позивачу призначено пенсію по інвалідності, як особі з інвалідністю II групи обчислено в розмірі 90% пенсії за віком. Набутий страховий стаж позивача врахований по 31.07.2018, становить 53 роки 11 місяців 4 дні. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 до страхового стажу додатково зараховано періоди, коли позивач не працював, з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку - 6 років 6 місяців 18 днів. Таким чином, пенсію по інвалідності обчислено з урахуванням страхового стажу 60 років 5 місяців 22 дні. Для визначення заробітної плати під час обчислення пенсії враховано заробіток за 138 місяців за періоди роботи з 01.09.1991 по 31.08.1996 (на підставі довідок про заробітну плату враховано найбільш доцільний варіант заробітку) та за всі періоди страхового стажу з 01.07.2000 по 31.07.2018 за даними персоніфікованого обліку. Також вказує, що згідно з довідками Прокуратури Львівської області про реабілітацію від 21.02.1992 № 21, від 26.03.1996 № 13/4439-95 та з довідкою Міністерства внутрішніх справ № 014908 від 05.02.1987, періоди з 28.03.1973 по 26.03.1980, з 31.08.1982 по 05.02.1987 зараховано до стажу в потрійному розмірі. Вказує, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15.04.2019 у справі № 464/6184/18 встановлено факт, що позивач перебував у засланні в селищі Матросове Тенькінського району Магаданської області Російської РФСР та селищі Саралжин Уїльського району Актюбинської області Казахської РСР у період з 26.03.1980 по 31.08.1982, дане рішення набрало законної сили 10.12.2019, однак рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15.04.2019 у справі № 464/6184/18 не містить зобов`язань щодо Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Окрім того вказує, що в матеріалах пенсійної справи відсутні довідки компетентних органів, які підтверджують період перебування позивача на засланні з 26.03.1980 по 31.08.1982 згідно з вимогами Порядку № 637. Тому вважає, що підстави для врахування такого періоду до стажу відсутні. Водночас повідомляє, що Головним управлінням було скеровано запит до Прокуратури Львівської області щодо надання підтверджуючих документів про відбування позивачем заслання у період з 26.03.1980 по 31.08.1982 та листом № 22/2-13 вих-20 від 29.09.2020 Львівська обласна прокуратура повідомила про те, що позивач до кримінальної відповідальності за вчинення контрреволюційних злочинів не притягався, а відтак не вирішувалось питання щодо його реабілітації. В архівах СБУ Львівської області та ГУ НП у Львівській області відсутні дані про застосування до позивача будь-якого виду репресій. Відтак, враховуючи відсутність підтверджуючих довідок про період перебування позивача на засланні з 26.03.1980 по 31.08.1982 згідно з вимогами Порядку № 637, підстави для врахування такого періоду до стажу відсутні.

Ухвалою суду від 12.01.2022 відмовлено в залишені позову без розгляду.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

ОСОБА_1 , пенсіонер по інвалідності ІІ групи, згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 07.11.2013 (а.с.5).

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15.04.2019 у справі 464/6184/18 встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львова, у засланні в селищі Матросове Тенькінського району Магаданської області Російської РФСР та селищі Саралжин Уїльського району Актюбинської області Казахської РСР у період з 26.03.1980 по 31.08.1982 (а.с.13-16).

Позивач 11.05.2021 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок стажу роботи згідно ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в потрійному розмірі за період з 26.03.1980 по 31.08.1982 (а.с.6-7)

На звернення позивача, Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області 01.06.2021 надало відповідь № 6353-5421/П-52/8-1300/21 в якій повідомило, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15.04.2019 у справі № 464/6184/18 не містить зобов`язань щодо Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області. В матеріалах пенсійної справи відсутні довідки компетентних органів, які підтверджують період перебування позивача на засланні з 26.03.1980 по 31.08.1982 згідно з вимогами Порядку № 637. Тому підстави для врахування такого періоду до стажу відсутні. Водночас повідомляє, що Головним управлінням було скеровано запит до Прокуратури Львівської області щодо надання підтверджуючих документів про відбування позивачем заслання у період з 26.03.1980 по 31.08.1982. Листом № 22/2-13 вих-20 від 29.09.2020 Львівська обласна прокуратура повідомила про те, що позивач до кримінальної відповідальності за вчинення контрреволюційних злочинів не притягався, а відтак не вирішувалось питання щодо його реабілітації. В архівах СБУ Львівської області та ГУ НП у Львівській області відсутні дані про застосування до позивача будь- якого виду репресій (а.с.8-10).

Не погоджуючись із позицією відповідача та його відповіддю щодо відмови позивачу зарахувати час виселення на спецпоселення у потрійному розмірі в стаж роботи, вважаючи таку протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду за їх захистом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормою ст. 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (ст. 1 доповнено ч. 3 згідно із Законом №2353-12 від 15.05.1992).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон №2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінена назва закону на: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та ст.ст. 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 15, ст. 88).

Зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962-ХІІ.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 Закону №962-XII передбачено "поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей".

Згідно з п. 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі ст. 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Відповідно до визначення, яке міститься у ст. 1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована в потрійному розмірі.

Як встановлено судом, Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 14.04.2019 встановлено факт перебування позивача у засланні в селищі Матросове Тенькінського району Магаданської області Російської РФСР та селищі Саралжин Уїльського району Актюбинської області Казахської РСР у період з 26.03.1980 по 31.08.1982 року. Рішення вступило у законну силу.

Згідно п.4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд встановив, що позивач примусово виселений на спецпоселення, тобто відповідно до ст. 1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" перебував у засланні, а відтак має право на зарахування часу його заслання у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Аналогічних висновків дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд в постанові від 12.12.2019 у справі №1.380.2019.003600 (провадження № 857/10498/19).

Крім того суд погоджується з висновком зазначеним в рішенні Сихівського районного суду міста Львова від 14.04.2019, що відсутність вище зазначених даних у довідці про реабілітацію заявника від 21.02.92. та неможливість прокуратурою Львівської області підтвердити ці дані за їх відсутності в кримінальній справі, що міститься в архіві, позбавляють заявника, як реабілітовану особу, отримати відповідну компенсацію, передбачену Законом України «Про реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Щодо вимоги позивача про проведення перерахунку з 05.05.2018 року, суд має зазначити, наступне.

Відповідно до п. 1.7 Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Право на перерахунок пенсії реалізується особою на підставі власного волевиявлення шляхом подання до органу Пенсійного фонду України відповідної заяви.

Згідно з частиною 4 статті 45 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених цим Законом, провадиться, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Рішення Сихівського районного суду від 15.04.2019 року набрало законної сили 30.05.2019, але із заявою до відповідача позивач звернувся лише 11.05.2021 (а.с.6-7).

Оскільки позивач із заявою звернувся 11 травня 2021 року, то перерахунок пенсії має бути проведений з 01 травня 2021 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні позивача як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача належить зобов`язати відповідача здійснити зарахування часу заслання позивача з 26.03.1980 по 31.08.1982 до стажу у потрійному розмірі відповідно до вимог ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та здійснити перерахунок пенсії з 01.05.2021.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та ним не понесено витрат, пов`язаних з розглядом справи, тому судові витрати у справі не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності та у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 26.03.1980 по 31.08.1982.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) перерахунок стажу роботи згідно з ст. 58 Закону України "Про пенсійне страхування" як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування відбування покарання у засланні з 26.03.1980 по 31.08.1982 на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років" № 2325-VІІІ від 13.03.2018 та здійснити з 01.05.2021 перерахунок пенсії.

4. У задоволенні інших вимог відмовити.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 12.01.2022.

Суддя Коморний О.І.