Справа № 120/19110/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

17 січня 2022 р. Справа №120/19110/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Яремчук Костянтин Олександрович, розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 28 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу семиденного строку з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом зазначення інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, ніж ті, що були вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду при поданні позовної заяви.

11 січня 2022 року на виконання вимог ухвали від 28 грудня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Така аргументована тим, що, на думку позивача, встановлений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України місячний строк звернення до адміністративного суду слід обчислювати, починаючи з 23 листопада 2021 року, тобто з моменту постановлення ухвали Вінницьким апеляційним судом у справі №149/745/14-к, якою його визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 368 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року №221-VII) та частиною 2 статті 382 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 07 липня 2010 року №2453-VI). Позивач стверджує, що саме 23 листопада 2021 року (у день постановлення ухвали Вінницьким апеляційним судом) він дізнався про те, що його безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та, як наслідок, звільнено зі служби в органах Служби безпеки України, а також виключено зі списків особового складу управління. За таких обставин позивач вважає, що місячний строк звернення до адміністративного суду ним пропущено з поважних причин.

Визначаючись з приводу того, чи наведено позивачем інші підстави, ніж ті, що були вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду при поданні позовної заяви, зважаю на таке.

Ухвалою від 28 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із тим, що ним пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду. Залишаючи позов без руху, суд указав на те, що про порушення свого права щодо незаконного, на думку позивача, звільнення з військової служби він дізнався ще у 2013 році, а тому саме з того часу слід обраховувати початок перебігу строку звернення до адміністративного суду.

Проте, позивач вважає, що ним строк звернення до суду пропущено з поважних причин, а також і те, що такий строк слід обчислювати з 23 листопада 2021 року, тобто з дати ухвалення Вінницьким апеляційним судом судового рішення, яким його визнано невинуватим у вчиненні окремих кримінальних правопорушень.

Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 КАС України).

Разом із тим, за приписами частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Отже, військова служба як державна служба особливого характеру є публічною службою, а для спорів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби законодавець встановив місячний строк звернення до адміністративного суду.

Подібні за змістом приписи містяться і в статті 88 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", відповідно до якої військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відтак, спірні правовідносини стосуються звільнення позивача з публічної служби, а тому строк звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом становить один місяць, який слід обчислювати з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів.

Слід зауважити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

Водночас, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід звернути увагу на тому, що законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Крім того, установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень (такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до іншої практики Європейського суду з прав людини (справи "Пелевін проти України", №24402/02, рішення від 20 травня 2010 року, п. 27; "Наталія Михайленко проти України", №49069/11, рішення від 30 травня 2013 року, п. 31) право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Крім того, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України", правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Також згідно з пунктом 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду основним аргументом позивача щодо його поновлення є його доводи про те, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року у справі №149/745/14-к встановлено безпідставність визнання ОСОБА_1 винним у порушенні вимог пунктів 18, 50-52 Інструкції з несекретного діловодства в системі Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 03 липня 1999 року №140/ДСК, вимог пункту 3.3.9 Інструкції про порядок ведення контррозвідувальних справ у Службі безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 17 серпня 2012 року №022, а тому про порушення своїх прав позивач дізнався саме після прийняття судом апеляційної інстанції згаданого судового рішення.

По-перше, такі доводи наводилися позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, що подавалася разом із позовною заявою, і таким судом надано оцінку в ухвалі від 28 грудня 2021 року.

По-друге, такі твердження позивача слід оцінити критично, адже зі змісту заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду слідує, що про його звільнення із займаної посади йому було відомо ще з моменту прийняття відповідного наказу, тобто ще в 2013 році.

Варто врахувати, що позивач не заперечує проти такого факту.

Посилання як на причину пропуску строку звернення до суду на прийняття Вінницьким апеляційним судом 23 листопада 2021 року ухвали, якою його визнано невинним в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, є необґрунтованим, оскільки законодавець пов`язує можливість звернення до суду у справах щодо прийняття, проходження та звільнення з публічної служби протягом одного місяця із моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (в даному випадку - із моментом звільнення з публічної служби).

Відтак, моментом (днем), коли позивачеві стало відомо про порушення його прав та інтересів саме звільненням його з публічної служби, є день, коли ОСОБА_1 ознайомився із наказами про його звільнення з військової служби та про виключення його з особового складу управління, а не момент визнання його невинним у інкримінованих кримінальних правопорушеннях (тобто дата ухвалення судового рішення Вінницьким апеляційним судом).

При цьому, посилання позивача на те, що до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення у справі №149/745/14-к він не знав і не міг знати про те, що не вчиняв дисциплінарного правопорушення, є необґрунтованим, адже не свідчить про їх логічність.

З долучених до позовної заяви доказів слідує, що позивачу про накази щодо його звільнення з військової служби та про виключення його з особового складу управління було відомо ще у 2013 році, а тому ще з того часу йому було відомо про порушення такими наказами його прав та інтересів, адже саме такі слугували підставою для його звільнення з військової служби та виключення його з особового складу управління.

При цьому, позивач не був обмежений у праві звернення до адміністративного суду за захистом своїх трудових прав та інтересів протягом місяця з дня, коли дізнався про порушення його прав таким звільненням.

Однак, з позовною заявою про поновлення його на військовій службі позивач звернувся до суду 22 грудня 2021 року, тобто у строк, що значно перевищує встановлений процесуальним законом строк звернення до суду у таких спорах.

За таких обставин заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду слід залишити без задоволення, адже у ній не наведено інших поважних причин, наявність яких була б підставою для поновлення такого строку.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 КАС України).

З огляду на викладене вище, а також враховуючи те, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а ті причини, що наведені, слід визнати неповажними, тому дійшов висновку, що позовну заяву з доданими до неї документами слід повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина 8 статті 169 КАС України).

Керуючись статтями 123, 169, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович