Справа № 560/9435/21
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/9435/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

28 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Гонтарука В. М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби безпеки України на додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України в якому просить визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2016 по день фактичного розрахунку - 07.07.2021 включно, зобов`язати Службу безпеки України Міністерства оборони України нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2016 по день фактичного розрахунку - 07.07.2021 включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2016 року по 07.07.2021 року включно; зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні за період з 13.08.2016 по день фактичного розрахунку - 07.07.2021 включно, в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн 50 коп.

28 жовтня 2021 року Хмельницьким окружним адміністративним судом ухвалено додаткове рішення, яким зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні за період з 13.08.2016 по день фактичного розрахунку - 03.06.2021 включно, в розмірі 13372 (тринадцять тисяч триста сімдесят дві) грн 47 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відсутні підстави стверджувати, що положення статей 116, 117 КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Позивач 26.10.2021 подав до суду заяву про винесення додаткового судового рішення, зокрема щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки при розрахунку з грошового забезпечення при звільненні за період з 13.08.2021 по день фактичного розрахунку - 07.07.2021, який підлягає нарахуванню та виплаті Службою безпеки України ОСОБА_1 з урахуванням заборгованості на день звільнення з військової служби по індексації грошового забезпечення та грошовій компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у загальній сумі 15873,37 грн.

Оглядом рішення суду від 11.10.2021 по справі №560/9435/21 суд першої інстанції встановив, що судом не вирішено вимогу щодо визначення середнього заробітку позивача, що мав би виплатити відповідач за несвоєчасну виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2016 рік, на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.05.2021 у справі №560/8833/20 яким зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

З урахуванням матеріалів адміністративної справи, ухваленого Хмельницьким окружним адміністративним судом рішення від 11.10.2021 у справі №560/9435/21, та поданої заяви позивачем заяви, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Службі безпеки України.

Наказом Служби безпеки України від 25.07.2016 року №892-ОС позивач звільнений з військової служби за підпунктом "а" пункту 61, підпункту "б" пункту 63 (за станом здоров`я) закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас Збройних Сил України.

Відповідно до наказу Управління Служби безпеки України від 12.08.2016 року №118-ос зі списків особового складу позивач виключений з 13.08.2016 року.

03.12.2020 позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив провести йому нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2016 роки, проте листом від 10.12.2020 № 24/3/1-М-18-П/87 відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті даної компенсації.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.05.2021 у справі №560/8833/20 визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зазначене рішення набрало законної сили.

На виконання рішення суду від 13.05.2021 №560/8833/20 Службою безпеки України 03.06.2021 виплачено грошову компенсацію за додаткову відпустку в розмірі 13429,47 грн шляхом перерахунку на картковий рахунок грошових коштів, що не заперечується сторонами.

Приймаючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції, посилаючись на рішення Верховного Суду в аналогічних справах дійшов висновку про необхідність застосування до даних правовідносин норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті задоволених позовних вимог, виходячи з наступного.

Абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно із ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абз.1 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абз.3 п.242 Положення передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, повинна бути виплачена на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Крім того, колегія суддів зазначає, що наявність або відсутність згоди позивача на виключення його зі списків особового складу не звільняє відповідача від обов`язку виплатити позивачу суми грошового забезпечення, на які він набув право під час проходження служби.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного.

Законодавством України про проходження військової служби не врегульовано відповідальність роботодавця за порушення строків виплати належних військовослужбовцю сум та порядок компенсації часу затримки розрахунку при звільненні. В той же час, такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи вищенаведене, оскільки спеціальним законодавством не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин норм КЗпП України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З матеріалів справи встановлено, що суму грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік в розмірі 13429,47 грн відповідач виплатив позивачу 03.06.2021.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем з порушенням встановлених чинним законодавством строків, тому позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку згідно зі ст.117 КЗпП України.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.05.2021 у справі №560/8833/20 визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В той же час після ухвалення судового рішення роботодавець не звільняється від обов`язку виплатити середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Переглядаючи в касаційному порядку справу № 520/80/20 Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №821/1083/17 дійшов висновку про те, що вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з моменту виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення по день фактичного розрахунку є такою, що підлягає задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ст.117 КЗпП України не поширюється на правовідносини, які виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, є необґрунтованими.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні за період з 13.08.2016 по день фактичного розрахунку - 03.06.2021 включно, в розмірі 13372, 47 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 3з16 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення, а додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Гонтарук В. М. Сушко О.О.