Справа № 495/4384/21
Суддя: Шевчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/4384/21
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

31 січня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Шевчук Ю.В.,

з участю секретаря судового засідання - Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 11 червня 2021 року до суду з позовною заявою до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 21.05.2021 року держінспектором з ОНПС Південно-Західного округу Шикуновою М.Д. була винесена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення передбаченого ст. 68 Законм України «Про охорону навколишнього природного середовища» та ст. 65 Кодексу України про надра. Шикунова М.Д. у постанові зазначила, що позивач здійснював самовільне користування надрами, а саме, спільно з ОСОБА_3 видобували пісок за допомогою екскаватора, яким заповняли КРАЗ. Видобуток та користування піском здійснювали на земельній ділянці за координатами 46.146481.30.365100 біля с. Шабо. Пісок вивозили на будівництво ресторану ПТК «Шабо» в с. Шабо. 14.04.2021 року видобуто та вивезено 80 тон піску. Площа ділянки видобутку 20 м x 5 м, глибина 3 метри.

Зазначену вище постанову позивач ОСОБА_1 вважає незаконною, оскільки він працює водієм в ТОВ «Время» та до його посадових обов`язків не входить обов`язок перевіряти наявність дозволів чи ліцензій на проведення робіт у замовника чи роботодавця.

Окрім того, позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Время» здійснює комплекс рекультиваційних робіт на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0611 загальною площею 0,7956 га, яка перебуває в приватній власності, цільове призначення для ведення товарного, сільськогосподарського виробництва розташованого на території Шабівської сільської ради.

Згідно кадастрового номеру ділянка знаходиться на піщаних грунтах і в подальшому планується посадка виноградників на зазначеній ділянці. На цій ділянці природно спричинений нанос валу довжиною 150 м.п., шириною 25:30 м, який вище прилеглої території на 180 см. Проектом передбачена вирізка грунту та підвищення на висоту до 180 см з переміщенням в зниження, таким чином здійснюватиметься вирівняння ділянки. Таке рішення дасть можливість висадити виноградник та запобігти водній ерозії поверхні цієї ділянки. Зазначені роботи виконуються суб`єктом господарювання - орендарем цієї земельної ділянки. Глибина робіт становить 180 сантиметрів.

З замовником передбачено виконання робіт на існуючих виноградниках, а саме протиерозійних робіт в невеликих об`ємах із частковим підсипанням мінеральних грунтів, які будуть братися з даної ділянки об`ємом до 1,0 тис. м3. Проектом передбачено 20 тис. м3 вирізки.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України «Про надра» землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» до переліку корисних копалин місцевого значення відносяться: сировина для хімічних меліорантів грунтів, вапняк, гажа, гіпс, сапропель, сировина для будівельного вапна та гіпсу, гіпс, вапняк, крейда, сировина піщано-гравійна, пісок, сировина цегельно-черепична, суглинок, супісок.

Посилаючись на те, що законодавство України про надра не було порушено, позивач ОСОБА_1 просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №000913 від 21.05.2021 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання представник відповідача Державної екологічної інспекції Південно-Західногоокругу (Миколаївська та Одеська області) не з`явився, однак на адресу суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки посилання позивача про те, що ТОВ «Время» здійснює на земельній ділянці, на якій було вчинено адміністративне правопорушення комплекс ре культиваційних робіт не відповідає дійсності, адже в силу вимог ч.2 ст. 168 ЗК України, власники земельних ділянок та землекористувачі мають право здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок виключно на підставі розробленого у встановленому законом порядку робочого проекту землеустрою. Переміщення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) в межах однієї і тієї самої земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва та будівництва індивідуальних гаражів, здійснюється без розроблення робочого проекту землеустрою.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмово провадження). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Постановою про накладення адміністративного стягнення №000913 від 21.05.2021 року позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.47 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 1700,00 грн..

Як вбачається з зазначеної вище постанови, гр. ОСОБА_1 здійснював самовільне керостування надрами, а саме спільно з ОСОБА_3 видобували пісок за допомогою екскаватора, яким нагружали КРАЗ, державний номер НОМЕР_1 . Видобуток та користування піском здійснювали на земельній ділянці за координатами 46.14648130.365100 біля с. Шабо. Пісок вивозили на будівництво ресторану ПТК «Шабо» в с. Шабо. 14.04.2021 року видобуто та вивезено 80 тон піску. Площа ділянки видобутку 20 м x 5 м, глибина 3 метри.

Як на підставу для визнання зазначеної вище постанови незаконною, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він працює водієм в ТОВ «Время» та до його посадових обов`язків не входить обов`язок перевіряти наявність дозволів чи ліцензій на проведення робіт у замовника чи роботодавця.

Окрім того, як зазначає позивач ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Время» здійснює комплекс рекультиваційних робіт на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0611, загальною площею 0,7956 га яка перебуває в приватній власності, цільове призначення для ведення товарного, сільськогосподарського виробництва розташованого на території Шабівської сільської ради.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за самовільне користування надрами, укладення угод, які в прямій чи прихованій формі порушують право власності на надра.

Як передбачено ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Згідно ст.4 Кодексу України про надра, надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради.

Відповідно до ст.13 Кодексу України про надра, користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Згідно ч.5 ст.16 Кодексу України про надра, спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.23 Кодексу України про надра, землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач ОСОБА_1 здійснював 14.05.2021 року видобув та вивіз 80 тон піску. Площа ділянки видобутку 20 м x 5 м, глибина 3 м, що є порушенням ст. ч. 1 ст. 23 Кодексу України «Про надра».

Крім того , відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України визначено, що раво власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як зазначено у оскаржуваній постанові, позивач ОСОБА_1 здійснював видобуток піску біля села Шабо, Білгород дністровського р-ну Одеської області за координатами 46.146481.30.365100. Згідно Викопіювання з публічної кадастрової карти України за зазначеними в протоколі координатами розташована земельна ділянка кадастровий номер: :01:001:0611.

Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за кадастровим номером :01:001:0611, зазначена земельна ділянка , площею 0,7956 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить на праві приватної власності (запис від 30.09.2016 року) ОСОБА_4 .

30.09.2016 року державним реєстратором Савченко О.Ф. внесено запис про реєстрацію, права оренди зазначеної земельної ділянки (строком до 25 років) між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірмою Шабо», ().

Враховуючи наведене, посилання позивача на застосування до спірних правовідносин ст. 23 Закону України «Про надра» є безпідставним, оскільки ТОВ «Время» не є власником чи землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0611.

Крім того, як визначено ч. 3 ст. 23 Кодексу України «Про надра», видобування корисних копалин місцевого значення і торфу з застосуванням спеціальних технічних засобів, які можуть призвести до небажаних змін навколишнього природного середовища, погоджується з місцевими радами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Однак будь-яких належних та допустимих доказів, що позивачу або ТОВ «Время» видавались будь-які дозволи або погодження на видобування піску матеріали справи не містять.

Щодо посилання позивача ОСОБА_1 проте, що ТОВ «Время» здійснює на зазначеній вище ділянці комплекс рекультиваційних робіт, суд зазначає наступне.

Як визначено у ст. 166 ЗК України, рекультивація порушених земель - це комплекс організаційних, технічних і біотехнологічних заходів, спрямованих на відновлення ґрунтового покриву, поліпшення стану та продуктивності порушених земель.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 ЗК України, для рекультивації порушених земель, відновлення деградованих земельних угідь використовується ґрунт, знятий при проведенні гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, шляхом його нанесення на малопродуктивні ділянки або на ділянки без ґрунтового покриву.

Однак ч. 2 ст. 168 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок та землекористувачі мають право здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок виключно на підставі розробленого у встановленому законом порядку робочого проекту землеустрою. Переміщення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) в межах однієї і тієї самої земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва та будівництва індивідуальних гаражів, здійснюється без розроблення робочого проекту землеустрою.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, видобуток піску проводився на земельній ділянці, цільове призначення якої згідно Витягу - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак пісок вивозився на будівництво ресторану ПТК «Шабо» в село Шабо, тобто на іншу земельну ділянку.

Частиною 3 ст. 168 ЗК України встановлено, що при здійсненні діяльності, пов`язаної з порушенням поверхневого шару ґрунту, власники земельних ділянок та землекористувачі повинні здійснювати зняття, складування, зберігання поверхневого шару ґрунту та нанесення його на ділянку, з якої він був знятий (рекультивація), або іншу земельну ділянку для підвищення її продуктивності та інших якостей.

Окрім того, матеріали справи не містять проекту на який посилається позивач ОСОБА_1 щодо вирізки ґрунту та підвищення на висоту 180 см, з переміщенням в зниження, для висадки виноградників та запобігання водної ерозії поверхні цієї ділянки.

Таким чином, доводи позивача ОСОБА_1 щодо незаконності постанови про накладення адміністративного стягнення №000913 від 21.05.2021 року не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

Щодо клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для оскарження зазначеної вище постанови, суд зазначає наступне.

Ч.1 ст.122 КАС України передбачає, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч. 2 ст. 186 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова була винесена 21.05.2021 року, направлена позивачу 25.05.2021 року, з позовною заявою до суду позивач звернувся 11 червня 2021 року.

Однак позивачем ОСОБА_1 не надано до суду доказів, що він отримав оскаржувану постанову саме 03.06.2021 року. Таким чином, суд не вбачає підстав для поновлення строку для оскарження зазначеної вище постанови.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.2 ч.1 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,чи прийняті(вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси,і просити про їх захист шляхом: 1) визнання проти правним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3)визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися відвчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень проти правною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст.ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Нормами статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищезазначене, проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 47, 251, 268, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 3, 5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається на підставі ч. 4 ст. 286 КАС України, протягом десяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення судуякщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31.01.2022 року.

Суддя: