Справа № 161/22268/21
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/71/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Чигринюк В.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в особі інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Денька Дмитра Андрійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

13.12.2021 року позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 29.11.2021 року внаслідок ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження № 67293601, йому стало відомо про існування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4663191, винесеної 20.08.2021 року інспектором УПП у Львівській області ДПП капралом полії Деньком Д.А., якою його було притягнути до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП (далі - оскаржувана постанова). Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що він, 20.08.2021 року о 10:53:36 по а/д М-06 «Київ - Чоп», керуючи транспортним засобом марки SКODA Octavia д.н.з НОМЕР_1 в населеному пункті с. Гамаліївка (Львівська обл., Львівський р-н.), рухався зі швидкістю 85 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 35 км/год., а відтак порушив п. 12.4. ПДР України. Вважає оскаржувану постанову протиправною та цілком незаконною з огляду на наступне. Так, у період часу з 05.07.2021 року по 29.09.2021 року він перебував у Республіці Польща, а тому жодним чином 20.08.2021 року не міг вчинити інкриміноване правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. У свою чергу, в оскаржуваній постанові зазначені відомості, які не відповідають дійсності. Враховуючи наведене, просить суд визнати незаконною та скасувати оскаржувану постанову, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі з яких: 454 грн. судового збору та 10000 грн. витрат на правничу допомогу.

20.12.2021 року представником позивача було подано до суду заяву про поновлення строків на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення. Вказана заява вмотивована тим, що зі змістом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ознайомився лише 29.11.2021 року внаслідок проведення огляду матеріалів виконавчого провадження № 67293601 (а.с. 49-51).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.12.2021 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання без повідомлення (виклику) сторін.

20.01.2022 року від представника відповідача надійшло до суду клопотання про зменшення розміру заявлених стороною позивача витрат на правничу допомогу (а.с. 64-68).

26.01.2022 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 73-77, 113-117), на обґрунтування якого представник відповідача зазначає, що оскаржувана постанова була винесена відносно ОСОБА_1 із дотриманням норм матеріального права, а тому є законною. У свою чергу, твердження позивача про ймовірні, на його думку, процедурні порушення, про які він зазначає у позові, навіть при наявності таких, не повинні сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Аргументи ОСОБА_1 вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не є підставою для сумніву щодо правомірності дій інспектора. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити.

27.01.2022 року представником позивача було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 85-91), в якому остання зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови, співробітники УПП у Львівській області вийшли за межі своїх повноважень та винесли постанову про накладення адміністративного стягнення на абсолютно невинну особу, яка взагалі на момент її винесення перебувала за межами України, а транспортний засіб, на якому було перевищено граничну швидкість у населеному пункті взагалі не належить позивачу. Позовна заява містить фактичний виклад обставин справи та підкріплена належними й допустимими доказами, що підтверджують невинуватість позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. В свою чергу, відзив на позовну заяву не містить жодних достатніх аргументів та належних доказів, що підтверджували б зворотне. Просить прийняти дані доводи до уваги та задовольнити позов у повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, у графі 9 поставлений підпис про отримання копії постанови ОСОБА_1 як особою, відносно якої вона винесена.

Однак, з підстав зазначених вище, позивач не міг отримати копію такої постанови, оскільки станом на 20.08.2021 року знаходився за межами України. Про дану обставину беззаперечно свідчить копія закордонного паспорта ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , яка долучена до позовної заяви (а.с. 22-23).

Таким чином суд вважає доведеним, що про наявність оскаржуваної постанови позивач дізнався в ході ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 67293601, а саме 29.11.2021 року, що підтверджується відміткою на примірнику клопотання про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (а.с. 52).

З даним позовом позивач звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області 08.12.2021 року, шляхом його надіслання на адресу суду за допомогою засобів поштового зв`язку, тобто протягом встановленого законодавством десятиденного строку на оскарження постанови.

Враховуючи зазначені обставини, суд визнає причини пропуску строку для звернення до суду з даним позовом поважними, та вважає можливим поновити позивачу ОСОБА_1 пропущений ним процесуальний строк для оскарження постанови.

Судом встановлено, що 20.08.2021 року інспектором УПП у Львівській області ДПП капралом полії Деньком Д.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серія ЕАО № 4663191 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 19-21).

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 20.08.2021 року о 10:53:36 на а/д М-06 «Київ - Чоп», керуючи транспортним засобом марки SКODA Octavia д.н.з НОМЕР_1 в населеному пункті с. Гамаліївка (Львівська обл., Львівський р-н.), рухався зі швидкістю 85 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 35 км/год., а відтак порушив вимоги п. 12.4. ПДР України.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1-3 ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із наведеного слідує, що до адміністративне стягнення може бути накладено виключно на ту особу, яка вчинила діяння, що передбачене КУпАП, за умови, що таке діяння визнається протиправним, винним та таке посягає на громадський порядок чи на встановлений порядок управління.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню за дії, які мали місце 20.08.2021 року о 10:53:36 на а/д М-06 «Київ - Чоп» в населеному пункті с. Гамаліївка (Львівська обл., Львівський р-н.).

Разом з тим, як вбачається із копії закордонного паспорта ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , позивач 05.07.2021 року вибув за межі держави у Республіку Польща та повернувся на територію України 29.09.2021 року (а.с. 22-23).

Із наведеного слідує, що на момент події, яка інкримінована ОСОБА_1 як вчинення ним правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а відтак і на дату винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серія ЕАО № 4663191 від 20.08.2021 року, останній не міг бути тією особою, яка 20.08.2021 року о 10:53:36 на а/д М-06 «Київ - Чоп», керувала транспортним засобом марки SКODA Octavia д.н.з НОМЕР_1 в населеному пункті с. Гамаліївка (Львівська обл., Львівський р-н.) та порушила вимоги п. 12.4. ПДР України.

Вищенаведені обставини не були спростовані стороною відповідача належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Зокрема, як вбачається із електронного доказу (відеозапису), долученого представником відповідача до відзиву на позовну заяву, на ньому зафіксовано виключно рух 20.08.2021 року о 10:53:36 на а/д М-06 «Київ - Чоп» транспортного засобу SКODA Octavia д.н.з НОМЕР_1 .

Жодної фіксації обставин встановлення особи водія даного транспортного засобу, подальшого з`ясування обставин порушення ПДР України та процедури розгляду справи працівниками поліції, на вищевказаному електронному доказі відсутні.

Зазначене відео не дає можливості ідентифікувати особу водія та визначити, що саме ОСОБА_1 був водієм, який 20.08.2021 року о 10:53:36 на а/д М-06 «Київ - Чоп», керував транспортним засобом марки SКODA Octavia д.н.з НОМЕР_1 в населеному пункті с. Гамаліївка (Львівська обл., Львівський р-н.) та порушив вимоги п. 12.4. ПДР України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини беззаперечно свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 122 КУпАП суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях останнього події та складу інкримінованого правопорушення.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Як встановлено судом, 08.10.2021 року між ОСОБА_1 , як клієнтом, та адвокатом Півторак І.В. було укладено Договір про надання юридичних послуг № 15/21, а також Додаткові угоди до нього від 30.11.2021 року та від 17.01.2022 року, відповідно до яких остання взяла на себе зобов`язання з приводу юридичного супроводу щодо скасування оскаржуваної постанови.

На виконання вищевказаного Договору, представник позивача надала своєму клієнту послуги в загальному розмірі 9000 грн., які складаються із підготовки та складення позовної заяви, а також юридичного супроводу при розгляді справи та оформлення процесуальних документів.

Факт сплати позивачем ОСОБА_1 на користь свого адвоката вищевказаної суми коштів в розмірі 9000 грн. підтверджується відповідним корінцем квитанції № 1/15/21 від 27.01.2022 року.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при її розгляді, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими та такими, що не у повній мірі відповідають принципам розумності та справедливості.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 до УПП у Львівській області ДПП про відшкодування витрат на правничу допомогу є частково обґрунтованою, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4500 грн. відповідних понесених витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 454 грн., сплачені останнім при зверненні до суду з даним позовом та витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн.

На підставі ст. ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. ст. 77, 121, 132, 134, 139, 229, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4663191 від 20.08.2021 року.

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в особі інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Денька Дмитра Андрійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Денька Дмитра Андрійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕАО № 4663191 від 20.08.2021 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП..

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятьсот) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 02 лютого 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська