Справа № 127/2378/22
Суддя: Сичук М. М.
Дата ухвалення: 2022-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/2378/22
У Х В А Л А

30.01.2022 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції у Вінницькій області Черниша Є.І. про оскарження постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із позовною заяву до інспектора управління патрульної поліції у Вінницькій області Черниша Є.І. про оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

Ознайомившись із вказаною позовною заявою та доданими матеріалами, суд вважає, що зазначену позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З приводу вказання у змісті позовної заяви інспектора управління патрульної поліції у Вінницькій області Черниша Є.І. як належного відповідача у спірних правовідносинах, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 7 частини 1статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до положень статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Наведені вище норми законодавства свідчать, що інспектор поліції виконує владні управлінські функції, не у власних особистих інтересах, а діє від імені та на виконання функцій та завдань органів Національної поліції. Зазначений правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 р. у справі № 642/5915/19 (провадження № К/9901/35638/19).

При цьому, аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 44-3 КУпАП, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 44-3 КУпАП.

Використання у зазначених вище нормах формулювань від імені органів Національної поліції вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. Зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не посадова особа.

Аналогічні за своїм змістом висновки наведені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2019 р. у справі №724/716/16, від 17 червня 2020 р. у справі № 127/6881/17 та від 17 вересня 2020 р. у справі № 742/2298/17. У відповідності до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позивачу при під час усунення недоліків позовної заяви слід врахувати, що належним відповідачем у даній справі є Управління патрульної поліції у Вінницькій області, в якому капрал поліції ОСОБА_2 проходить службу.

Згідно частини 3 статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

З урахуванням зазначеного позивач не позбавлений права звернутись до суду, в порядку частини 3 статті 48 КАС України із клопотанням про заміну первісного відповідача інспектора управління патрульної поліції у Вінницькій області Черниша Є.І. на належного відповідача, яким з урахуванням зазначеного у даному випадку є УПП у Вінницькій області.

Крім того, відповідно до ч. 2ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Враховуючи те, що позовну заяву позивач подав після закінчення строку, встановленого законом без заяви про поновлення пропущеного строку.

Частиною 3 ст. 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду позовної заяви фізичною особою підлягає сплаті судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01.01.2022 року становить 496,20 грн.

В порушення зазначеного позивачем ОСОБА_1 до позову не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивач як на підставу звільнення його від сплати судового збору посилається на те, що він є учасником бойових дій, на підтвердження чого додав до позову копію відповідного посвідчення.

Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За статтями 1,2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачені пільги щодо сплати судового збору.

Зокрема, відповідно до пункту 13 частини першої зазначеної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Конструкція цієї норми, в якій йдеться про «справи, пов`язані з порушенням їхніх прав», вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про уточнення характеру порушених прав.

Статус, права, пільги учасників бойових дій встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

У контексті вищенаведених законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір» в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Аналогічну позицію Верховний Суд неодноразово висловлював в своїх постановах, зокрема № 805/3982/17-а від 25.03.2020 року, № 545/1149/175-ц від 12.02.220 року (Велика Палата Верховного Суду).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного позову є оскарження позивачем постанови про накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, «Завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань».

Суд дійшов переконливого висновку, що така позовна вимога позивача не пов`язана з порушенням його права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій, тому судовий збір за подання до суду цієї заяви ним має бути сплачений на загальних підставах.

Все вищезазначене є недоліками позовної заяви, які мають бути усунуті позивачем шляхом подання до суду квитанції про сплату судового збору в розмірі 496,20 грн. та приведення позовної заяви до вимог, визначених ст.ст. 160-161 КАС України.

Відповідно до частина 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції у Вінницькій області Черниша Є.І. про оскарження постанови про адміністративне правопорушення залишити без руху та надати позивачу десять з дня вручення даної ухвали суду для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя