Справа № 120/11958/21-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 січня 2022 р. Справа № 120/11958/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Дерпродспоживслужби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (далі - відповідач, Головне управління), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення № 034 від 08.09.2021, яким накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 1700 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем протиправно застосовано штраф за неподання вартості розповсюдження реклами, що розміщена біля входу та на будівлі магазину. На думку позивача, відповідно до частини 8 статті 8 Закону України «Про рекламу», розміщення інформації про товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також оформлення, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою. Крім того, вказує, що згідно з листами роз`ясненнями Держкомпідприємництва (від 31.05.2005 року №4186, від 09.10.2006 року №7313, від 13.11.2006 року №8137. від 28.12.2006 року №9522, від 07.06.2007 року №4089, від 05.09.2007 №6635), якщо на фасаді будівлі або на займаному суб`єктом господарювання приміщенні розміщена вивіска з найменуванням а тому не може вважатися зовнішньою рекламою і регулюється означена діяльність п. 8 ст. 8 ЗУ "Про рекламу". Така вивіска не повинна містити закликів до придбання товару чи послуги або іншої інформації, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів та їх інтерес.

Отже, на думку позивача реклама - це інформація, а вивіска (табличка) - спосіб розміщення інформації, Вивіска (табличка) може мати як рекламний характер, так і інформаційний, тому вивіска на фасаді магазину де він здійснює свою підприємницьку діяльність не може вважатись рекламою і не потребує спеціального дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Ухвалою суду від 29.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення позову. Зазначає, що ним у відповідності до норм чинного законодавства про рекламу правомірно прийнято Рішення № 034 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 08.09.2021 в сумі 1700 грн. за порушення вимог ч. 2 ст. 22 Закону Країни «Про рекламу».

26.10.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання заперечує щодо доводів відповідача та просить задовольнити позов.

28.10.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому підтримав свою позицію щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем за законодавством України. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності позивача є: - 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (основний); 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; - 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах.

Позивач, згідно з договорами оренди нежитлового приміщення №1 від 01 травня 2017 року та № 3 від 02 квітня 2020 року орендує приміщення, в якому здійснює свою підприємницьку діяльність та має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) в магазині під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Судом встановлено, що в ході здійснення контролю за дотриманням порядку розповсюдження реклами щодо захисту прав споживачів реклами та вимог 10.08.2021 посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області начальником відділу контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та пробірного контролю Управління захисту споживачів Жмурко О.В. (посвідчення №392 від 26.07.2021) складено протокол № 36 від 10.08.2021 про те, що суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_1 здійснив розміщення реклами алкогольного напою, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 22 Закону Країни «Про рекламу». До протоколу додано лист-вимогу від 10.08.2021 №02.07/433 про надання необхідних документів та фотокопії порушення законодавства про рекламу.

З матеріалів справи слідує, що фізичною особою-підприємцем - ОСОБА_1 за місцем здійснення підприємницької діяльності на магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 розміщено зображення келиха (келихів) пива під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Наявність зображення келиху (келихів) пива під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » позивачем не ставиться під сумнів.

В порядку ч. 2 ст. 26 Закону «Про рекламу», суб`єкту господарювання направлено вимогу від 10.08.2021 № 02-07/433 за юридичною адресою та місцем здійснення підприємницької діяльності, в якому зазначено виявлене порушення та зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у термін до 23.08.2021 надати витяг з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, на підставі якого здійснюється господарська діяльність, копію договору (дозволу на/про розміщення об`єкту зовнішньої (внутрішньо) реклами, копію ліцензії, яка засвідчує право на провадження виду діяльності, копії сертифікатів відповідності на продукцію, яка реалізовується та/або рекламується, інформацію про загальну вартість розповсюдженої реклами (накладні, рахунки, акти виконаних робіт) без урахування сум внесених (нарахованих) податків, які встановлені ПКУ.

На що позивачем 17.08.2021 було направлено супровідний лист з описом вкладень із роз`ясненнями і окремими витребуваними документами:

1)Належним чином завірена копія Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ; копія Ліцензії на право Роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) за реєстраційним номером 2000183 від 16.11.2020; копія Сертифікату відповідності зареєстрованого у реєстрі Органу з оцінки відповідності за № UA.033.0022-21; копія Сертифікату відповідності зареєстрованого у реєстрі Органу з оцінки відповідності за № UA.033.0094-21; копія Сертифікату відповідності зареєстрованого у реєстрі Органу з оцінки відповідності за № UA.033.0109-20; копія Сертифікату відповідності зареєстрованого у реєстрі Органу з оцінки відповідності за № UA.033.0179-20; копія Сертифікату відповідності зареєстрованого у реєстрі Органу з оцінки відповідності за № UA.033.0108-20;

При цьому, щодо надання інформації про здійснення реклами та підтверджуючих документів, вказав що вивіска не стосується алкогольних напоїв, а інформація на вивісках - це інформація про товар, про вид діяльності підприємця, слово «пиво» є лише інформацією про товар, яка не містить закликів до придбання, а тому відсутні підстави для надання копії договору та інформації про рекламу.

Разом з тим, оскільки відповідачем виявлено ознаки порушення законодавства про реклам, тому останнім прийнято рішення про початок розгляду справи від 25.08.2021 № 36. та повідомлено про призначення розгляду справи про порушення законодавства про рекламу на 08.09.2021 о 11:00 год. та про наслідки неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості реклами. Дану вимогу отримано суб`єктом господарювання за юридичною адресою, що підтверджується повідомленням про вручення, копія якого міститься в матеріалах справи.

У зв`язку з відсутністю всієї необхідної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами з порушенням законодавства, начальником Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області прийнято рішення № 034 від 08.09.2021та накладено штраф на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн. за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аргументам учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно дост.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Так, засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами визначаються відповідно до Закону України "Про рекламу" (далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.

Відповідно ст.1 Закону України «Про рекламу», реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Внутрішня реклама - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних змагань, що проходять у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), де може розміщуватись інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються.

У свою чергу, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Частиною третьою статті 7 Закону визначено, що реклама не повинна містити інформації або зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності.

За приписами частини першої статті 8 Закону у рекламі забороняється, зокрема, вміщувати твердження, які є дискримінаційними за ознаками походження людини, її соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, освіти, політичних поглядів, ставлення до релігії, за мовними ознаками, родом і характером занять, місцем проживання, а також такі, що дискредитують товари інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, серед іншого, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео - та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Необхідно зауважити, що органам у справах захисту прав споживачів не надано право здійснювати планові та позапланові заходи державного нагляду: перевірки, ревізії, огляди, обстеження та інші подібні дії.

Посадові особи Держпродспоживслужби та її територіальні органи, які розглядають справу про порушення законодавства про рекламу, мають право лише на отримання документів, усних чи письмових пояснень, відео- та звукозаписів, а також іншої інформації, яка стосується порушень законодавства про рекламу.

Питання накладення уповноваженими особами Держпродспоживслужби та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулюються Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693 (надалі - Порядок №693).

Відповідно до п. 2 Порядку № 693 у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог законодавства про рекламу, на рекламодавців і розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма кореспондується також з частиною сьомою статті 27 Закону.

Пунктом 8 Порядку № 693 передбачено, що накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники.

Згідно з п. 9 Порядку № 693 підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

У відповідності до п.10 Порядку № 693 протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення. Протокол розглядається у місячний строк.

Пунктом 11 Порядку № 693 визначено, що за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Пунктом 12 Порядку № 693 визначено, що справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.

До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи.

Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці.

Також, п. 13 Порядку № 693 визначено, що посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу: перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження; отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу; готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.

Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день (п. 14 Порядку №693).

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку (п. 18 Порядку № 693).

Виходячи з системного аналізу положень статті 26 Закону України "Про рекламу", пунктів 9, 11, 18 Порядку № 693, у провадженні у справах про порушення законодавства про рекламу оформлюються процесуальні документи протокол про порушення законодавства про рекламу, рішення про початок розгляду справи за ознаками порушення законодавства про рекламу, протокол засідання та рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Таким чином відповідачем достовірно, на підставі відповідних доказів встановлено, що саме позивач здійснював діяльність за місцем виявлення порушення законодавства про рекламу та законно прийнято оскаржуване рішення про накладення штрафу.

Водночас, виявлення ознак порушення законодавства про рекламу Закон України "Про рекламу" не пов`язує з проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю, оформлення направлень на перевірку, повідомлень про перевірку, актів перевірок законодавством про рекламу не передбачено.

Відповідно ст.1 Закону України «Про рекламу», реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Внутрішня реклама - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних змагань, що проходять у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), де може розміщуватись інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються.

У свою чергу, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Позивач стверджує, що зображення келихів пива є інформацією про товар та вивіскою і не є рекламою, а тому не було підстав для застосування до нього штрафу.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з правової позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 27.02.2020 по справі № 405/4704/15-а, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки розміщені вивіски та стенди розташовані на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання загального користування, вони вважаються зовнішньою рекламою у розумінні Закону України « Про рекламу».

Як вбачається з матеріалів справи, розміщений позивачем банер із зображенням наповнених пивних келихів та написом «Пиво», розміщеній на фасаді будинку та вхідних дверях є фактичним рекламуванням алкогольних напоїв, отже позивачем було порушено основні принципи подання реклами споживачеві та є порушенням ч. 2 ст. 22 Закону України «Про рекламу».

З фотоматеріалів вбачається, що рекламний засіб призначений сформувати обізнаність споживачів про продаж саме алкогольних напоїв, тобто є рекламою за своєю суттю, а також містить зображення келиха.

До тверджень позивача, що зображення алкогольних напоїв, які розміщено зовнішній стороні магазину «У Бендера», є вивіскою, а не зовнішньою рекламою, суд ставиться критично з наступних підстав.

Визначення терміну «вивіска», передбачено ч. 6 ст. 9 Закону №270/96-ВР. Тобто вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, шо розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відповідно до абзацу 8 п. 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, шо належать такій особі, вил її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою. Отже, законодавцем визначено, що вивіскою є розташована над будівлею назва магазину - « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та режим роботи магазину з інформацію про суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність у даному магазині.

Крім цього, частиною 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІ1 передбачені вимоги щодо інформації про продукцію (маркування), яка має містити наступні складові:

- назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;

- дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тошо), умови використання;

- відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно- правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами;

- позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів:

- дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;

- дату виготовлення;

- відомості про умови зберігання;

- гарантійні зобов`язання виробника (виконавця):

- правила та умови ефективного і безпечного використання продукції;

- строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій;

- найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Інформація, передбачена ч. 1ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ. доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), визначеним відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, або. прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Отже, законодавством чітко визначено, що інформація про товар наноситься безпосередньо на товар чи у супровідній документації, а тому доводи позивача, що зображений келих під назвою «ПИВО», зображення келихів пива є інформацією про товар та вивіскою, спростовуються вищевикладеним.

Щодо твердження позивача про порушення права позивача на участь у розгляді справи про порушення рекламного законодавства, то таке спростовується наявними в матеріалах справи відмітками про отримання рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, якими направлялись вимога від 10.08.2021 № 02-07/433, протокол № 36 від 10.08.2021 про порушення законодавства про рекламу, отримані ФОП ОСОБА_1 13.08.2021 та рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу № 36 віл 25.08.2021 та вимога від 25.08.2021 № 02-07/707, які отриманні позивачем 30.08.2021.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що при здійсненні контролю за дотриманням законодавства про рекламу та провадженні у справі за ознаками порушення законодавства про рекламу ФОП ОСОБА_1 Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області діяло в межах повноважень та у відповідності з порядком, визначеним наведеними нормами законодавства.

Закон України «Про рекламу» не регулює відносини щодо виявлення та запобігання порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, а лише визначає засади рекламної діяльності в Україні та регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, тому контроль за дотриманням законодавства про рекламу не підпадає під дію Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

В ході розгляду справи відповідачем доведена правомірність прийняття оскаржуваного рішення, таким чином, позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо твердження позивача, що зображені на фасаді магазину келихи не є доказом того, що на зображені міститься саме алкогольний напій, та не є рекламою, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, згідно зі ст. 1 Закону № 270/96-ВР зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг; реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Частиною 1 статті 16 Закону № 270/96-ВР передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Як вбачається з матеріалів справи, розміщений позивачем банер та наповнений пивний келих з написом «Пиво» розміщеній на фасаді будинку та вхідних дверях є фактичним рекламуванням алкогольних напоїв, отже позивачем було порушено основні принципи подання реклами споживачеві та є порушенням ч. 2 ст. 22 Закону України «Про рекламу».

Крім того, суд звертає увагу на те, що розповсюдження суб`єктом господарювання 2-х об`єктів зовнішньої реклами, які містять зображення алкогольного напою, а саме пива та зображенням келихів з високою піною, можна вважати фактичним підтвердженням суб`єкта господарювання виявлених порушень вимог законодавства про рекламу.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 270/96-ВР вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Зовнішня реклама розміщена на будівлі (фасаді) магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не може вважатися вивіскою чи табличкою оскільки не містить жодних передбачених елементів: інформацію про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи. Не містить інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, а містить інформацію про конкретний товар алкогольний напій - пиво, що реалізується в зазначеному магазині, зображення алкогольного напою - пива в бокалах.

Данні висновки підтверджуються практикою Верховного Суду справи №323/1766/17 від 06.02.2018, №323/1766/17 від 11.04.2018, де зазначено, що інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб`єктом, не є рекламою у розумінні ч. 7 ст. 8 та ч. 6 ст. 9 Закону України "Про рекламу", оскільки підпадає під визначення "вивіска" чи "табличка".

Так в зазначених справах суд вважає, необхідною умовою змісту вивіски зображення знаку для товарів і послуг, право на використання якого має позивач, та відсутність на вивісці інформації що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів до конкретного товару, на противагу зовнішньої реклами.

З фотоматеріалів вбачається, що рекламний засіб призначений сформувати обізнаність споживачів про продаж саме алкогольних напоїв та тютюнових, тобто є рекламою за своєю суттю, а також містить зображення келихів.

Таким чином, доводи позивача щодо самостійного трактування Головним управлінням законодавства - є необґрунтованими та безпідставними, що спростовуються зазначеною інформацією на банері - наповненні пивні келихи та напис великими літерами «ПИВО».

Так, інформація розміщена на будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , , є зовнішньою рекламою за змістом та формою, яка містять зображення алкогольного напою, а саме пива і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес до такого товару та розміщена з порушенням Закону України «Прорекламу».

Згідно з ч. 6 ст. 27 Закону № 270/96-ВР за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації про вартість розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами, та/або вартість розповсюдження реклами, а також інформації, передбаченої частиною другою статті 26 цього Закону, центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, внаслідок порушення позивачем порядку розповсюдження та розміщення реклами Головним управлінням Держпродспоживслужби в Вінницькій області, на підставі вимог ч. 6 ст. 27 Закону № 270/96-ВР на позивача правомірно накладено штраф у розмірі 1700 грн.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що відповідач під час прийняття оскаржуваний рішень діяв обґрунтовано та з урахуванням всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, що зумовлює висновок суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (вул. Максимовича, 19, м. Вінниця, )

Рішення в повному обсязі складене: 14.01.2022 р.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна