Справа № 165/3827/21
Суддя: Ференс-Піжук О. Р.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 165/3827/21
провадження №2-а/165/21/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської у складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

з участю секретаря Пилипчук М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Бакуна О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції у Волинській області, поліцейського СРПП Володимир-Волинського ВП Володимир-Волинського районного відділення поліції ГУНП у Волинській області Гоменюка Миколи Леонідовича про визнання протиправними та скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП від 15.06.2021 та за ч. 2 ст. 44-3, ст. 175-1, ст. 178, ст. 182 КУпАП від 15.06.2021,

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , як опікун, звернулася в інтересах недієздатного ОСОБА_2 в суд з позовом до Головного управління національної поліції у Волинській області, поліцейського СРПП Володимир-Волинського ВП Володимир-Волинського районного відділення поліції ГУНП у Волинській області Гоменюка Миколи Леонідовича про визнання протиправними та скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП від 15.06.2021 відносно ОСОБА_2 про накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривеньта постанови за ч. 2 ст. 44-3, ст. 175-1, ст. 178, ст. 182 КУпАП від 15.06.2021 відносно ОСОБА_2 , якою на останнього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень і закриття провадження у справах.

В обґрунтування позову зазначила, що 15 червня 2021 року поліцейським Володимир-Волинського ВП Володимир-Волинського районного відділення поліції ГУНП у Волинській області Гоменюком М.Л. винесено постанови по справі про адміністративне правопорушення: ГАБ №587436, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень та ГАБ №587437, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3, ст. 175-1, ст. 178, ст. 182 КУпАП, з урахуванням статті 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Зазначає, що у оскаржуваних постановах вказано, що ОСОБА_2 15.06.2021 здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 в п`яному вигляді, курив тютюнові вироби в громадському місці, був без захисної маски, та порушив правила додержання тиші.

Із вказаними постановами не погоджується, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню у зв`язку з відсутністю доказів наявності у особи умислу на вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 183 КУпАП, тач. 2 ст. 44-3, ст. 175-1, ст. 178, ст. 182 КУпАП і наголошує, що зазначені постанови прийнято з порушенням вимог ст. 251, 280, 283 КУпАП.

Вказує, що позивач страждає на захворювання, внаслідок якого є особою з інвалідністю другої групи довічно із протипоказанням психоемоційного навантаження та потребує постійного стороннього догляду і допомоги, є обмеженим у самообслуговуванні, здатності до орієнтації, до спілкування, та здатності контролювати свою поведінку, що підтверджується довідкою психоневрологічної спеціалізованої МСЕК Волинського обласного бюро медико-соціальною експертизи від 01.07.2021, та висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догяду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №401 від 04.08.2021 (а.с.14).

Зазначає, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 15.02.2016 ОСОБА_2 визнано недієздатною особою, а рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12.11.2020 її, ОСОБА_1 , призначено його опікуном.

Вважає, що ОСОБА_2 не усвідомлював протиправний характер своїх дій. Стверджує, що останній 15.06.2021 дезорієнтувався, не міг потрапити до місця свого проживання, такий стан ОСОБА_2 обумовлений його недієздатністю у зв`язку з наявною психічною хворобою. Наголосила, що після прибуття поліцейських, вона особисто їм надала всі необхідні документи, що встановлюють особу ОСОБА_2 , в тому числі щодо визнання його недієздатним і повідломила, що вона є його опікуном. Після цього поліцейські поїхали, не повідомляли про винесення оскаржуваних постанов, про їх існування позивачу стало відомо аж після відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню штрафу.

Просить оскаржувані постанови скасувати, провадження у справах закрити.

Ухвалою суду від 25.11.2021 відкрито провадження у справі, поновлено позивачу строк звернення до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача Бакун О.С. позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, просили їх задоволити. Наголосили, що ОСОБА_2 не вчиняв жодних дій та умислу на неправдивий виклик працівників поліції не мав, також не вчиняв інших правопорушень, які зазначені у оскаржуваній постанові, є особою з інвалідністю ІІ групи довічно та особою, визнаною за рішенням суду недієздатною. Вказує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.

Представник відповідача доказів протилежного суду не надав.

Відповідач відзиву на позов та доказів, що підтверджують заперечення проти позову у встановлений судом строк не подав.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, приходить до таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що 15 червня 2021 року поліцейським Володимир-Волинського ВП Володимир-Волинського районного відділення поліції ГУНП у Волинській області Гоменюком М.Л. відносно ОСОБА_2 було складено постанови по справі про адміністративне правопорушення ГАБ №587436, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень та ГАБ №587437, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3, ст. 175-1, ст. 178, ст. 182 КУпАП, з урахуванням статті 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень (а.с.17,18).

Згідно з ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч.1, 2 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена, зокрема, ст.183 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, місце проживання чи перебування; опис обставин,установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбачена ст. 183 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Відповідно до вимог ст. 17 КУпАП України, обставиною, яка виключає адміністративну відповідальність, зокрема, є вчинення правопорушення в стані неосудності.

Необхідною умовою притягнення до адміністративної відповідальності є наявність вини у особи, що вчинила адміністративне правопорушення. Особи, що страждають психічними розладами й у силу цього не здатні усвідомлювати характер вчинених ними дій або оцінювати їх соціальне значення, а також не здатні керувати своїми діями через поразку вольової сфери психіки, не можуть діяти умисно або необережно, тобто виявити вину в адміністративно-правовому змісті.

Осудність - це психічний стан людини, який передбачає, що під час вчинення злочину людина може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта адміністративного правопорушення. Між осудністю й виною є тісний взаємозв`язок. Осудність, як і вина, - невід`ємний елемент складу адміністративного правопорушення. Осудність - ознака складу адміністративного правопорушення, що характеризує його суб`єкт; вина - ознака складу, який характеризує суб`єктивну сторону. Осудність, як і вина, характеризується певними ознаками: інтелектуальними й вольовими. Вольова ознака юридичного критерію неосудності - нездатність особи під час вчинення адміністративного правопорушення керувати своїми діями (бездіяльністю) - означає нездатність людини діяти з своєї волі, відповідно до своїх уявлень, переконань, нездатність утриматися від імпульсивних, мимовільних й інших подібних діянь. Інтелектуальна ознака юридичного критерію неосудності означає нездатність особи під час адміністративного правопорушення усвідомлювати фактичний характер і суспільну шкідливість вчинюваних діянь (бездіяльності) та їх наслідків усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

З довідки серії 12 ААВ №486382 (а.с.13) вбачається, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи довічно. Довідка видана психоневрологічною спеціалізованою МСЕК Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи 01.07.2021.

Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догяду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №401 від 04.08.2021 (а.с.14) ОСОБА_2 є обмеженим у самообслуговуванні, здатності до орієнтації, до спілкування, та здатності контролювати свою поведінку.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 15.02.2016 ОСОБА_2 визнано недієздатним, а рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12.11.2020 позивача ОСОБА_1 призначено його опікуном.

Відповідно до ст. 20 КУпАП не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Дана обставина сама по собі викликає сумнів в осудності позивача, тобто у здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, внаслідок хворобливого стану.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 10 КУпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Проте, виходячи з даних, що позивач страждає на захворювання, внаслідок якого має другу групу інвалідності безстроково, визнаний рішенням суду недієздатним, потребує стороннього постійного догляду і допомоги, йому протипоказана робота з психоемоційним навантаженням, існує сумнів у тому, що він усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав та бажав чи свідомо допускав шкідливі наслідки від таких дій.

Отже, неможливо беззаперечно встановити наявність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_2 , а саме наявності суб`єктивної сторони правопорушень.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 183, ч. 2 ст. 44-3, ст. 175-1, ст. 178, ст. 182 КУпАП, а саме його суб`єктивної сторони.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Згідно з ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що жодним доказом наявність адміністративних правопорушень, передбачених ст.183, ч. 2 ст. 44-3, ст. 175-1, ст. 178, ст. 182 КУпАП в діях позивача встановлено не було.

Отже, поліцейським при виявленні правопорушень, фіксації правопорушень, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст.258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Згідно ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем правомірність свого рішення не доведено.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Наведене свідчить, що під час винесення постанови були порушені норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваних постанов не було дотримано вимоги КУпАП.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувані постанови в справі про адміністративне правопорушення, посадовою особою не дотримано встановленого законом порядку їх винесення, поліцейським при їх винесенні не було враховано даних про особу ОСОБА_2 , який за рішенням суду визнаний недієздатною особою, а відтак не може бути суб?єктом аміністративного правопорушення.

Враховуючи вище наведені порушення, оскаржувані постанови підлягають скасуванню.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Частиною 1статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи той факт, що позивач звільнений від сплати судового збору як законний представник недієздатної особи з інвалідністю, та дотримуючись вимог ст.139 КАС України, суд вирішив стягнути в дохід держави витрати на сплату судового збору у розмірі 496,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області.

На підставі ст. 222, ст. 258, ст. 265-2, ст. 283, ст. 287, ст. 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 9, 246, 250, 268, 286 КАС України

вирішив :

Позов задоволити.

Постанову серії ГАБ № 587436 від 15.06.2021, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адімністративного стягнення в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень скасувати, а справу про адміністративні правопорушення закрити.

Постанову серії ГАБ № 587437 від 15.06.2021, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3, ст. 175-1, ст. 178, ст. 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адімністративного стягнення на підставі ст. 36 КУпАП в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень скасувати, а справу про адміністративні правопорушення закрити.

Зарахувати судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Апеляційна скарга на судові рішення у справах, визначених ст.286 КАС України, у відповідності до ч.4 цієї статті, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук