Справа № 300/4501/21
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"18" січня 2022 р. справа № 300/4501/21
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, в якій містяться відомості про порядок і строк подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення.
10.01.2022 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява № 111/5/09-19-20-02 від 10.01.2022 про закриття провадження в адміністративній справі № 300/4501/21 та стягнення з відповідача судового збору. Вказана заява мотивована тим, що станом на 18.11.2021 ФОП ОСОБА_1 здійснив погашення податкового боргу, в зв`язку із чим позивач відмовляється від позову за відсутністю предмета спору. В зв`язку із наведеним, представник позивача просить суд закрити провадження в цій адміністративній справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України та стягнути з відповідача судовий збір, сплачений за подання даної позовної заяви. Так, оскільки позивачем визнано позовні вимоги, на переконання представниці позивача, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору за подання позовної заяви відповідно до статті 140 КАС України.
Розглянувши заяву про закриття провадження та стягнення з відповідача судового збору, суд зазначає наступне.
Частина 3 статті 9 КАС України передбачає, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову.
Відповідно до частини 1 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 238 КАС України, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом, суд закриває провадження у справі.
Враховуючи стадію судового розгляду справи, суд встановив, що Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області подано заяву про закриття провадження, підставою якої є добровільна сплата податкового боргу заявленого до стягнення після звернення з цією позовною заявою, що не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, а тому суд вважає за можливе прийняти заяву про закрити провадження у справі.
Таким чином, суд дійшов висновку, що провадження у справі № 300/4501/21 слід закрити з підстави, визначеної пунктом 2 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо прохання позивача про стягнення з відповідача на його користь судового збору, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 238 КАС України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Кодекс адміністртивного судочинства України містить спеціальну норму, яка регулює питання розподілу витрат у разі відмови позивача від позову (стаття 140 КАС України).
Так, відповідно до статті 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак, якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.
Тобто розподіл витрат, понесених позивачем, який відмовився від позову, слід здійснювати з урахуванням та в залежності від обставин та умов, які призвели до відмови від позову.
Крім того, положення статті 140 КАС України не конкретизують та не ставлять в залежність можливість отримання відшкодування понесених судових витрат від приналежності позивача до певного суб`єктного складу, чи то позивачем є фізична особа, юридична особа чи суб`єкт владних повноважень.
Стаття 140 КАС України встановлює спеціальне та відмінне у співвідношенні з нормами статті 142 КАС України та статті 7 Закону України Про судовий збір правило, згідно з яким якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Тобто, якщо позивач відмовляється від позову з будь-яких інших причин, що є наслідком закриття провадження у справі (крім випадку задоволення його вимог відповідачем після подання позовної заяви), то в такому випадку позивачу підлягає повернення лише п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В той же час, коли відмова позивача від позову обумовлена задоволенням позовних вимог відповідачем після подання позовної заяви, тоді застосовуються правила розподілу судових витрат відповідно до статті 140 КАС України.
Відтак, є обґрунтованим покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати як міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку.
Аналогічного висновку щодо застосування положень статті 140 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, у разі відмови позивача від позову внаслідок задоволення його відповідачем, дійшов Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 по справі №200/6826/20-а.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн, згідно платіжного доручення №2212 від 12.08.2021.
На підставі наведеного, керуючись статтями 47, 55, 59, 60, 167, 241-243, 248, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Заяву Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області від 10.01.2022 року - задовольнити.
Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Микитин Н.М.