Справа № 120/15936/21-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 січня 2022 р. Справа № 120/15936/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_2 , позивач) із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - відділ, відповідач) про:

- визнання протиправною постанови про повернення виконавчого документу та дії щодо завершення виконавчого провадження №66699016, оформлене постановою від 29.10.2021 р.;

- скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу №66699016 від 29.10.2021 р.;

- зобов`язання відновити виконавче провадження про примусовому виконанню рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.05.2021 р. у справі №120/4074/21-а.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження" .

На думку позивача, виконавцем не вжито всіх заходів визначених ЗУ "Про виконавче провадження" та не перевірено фактичне виконання рішення суду, відтак, спірна постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 13.12.2021 р. відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Витребувано у відповідача та зобов`язано надати суду матеріали виконавчого провадження ВП №66699016.

21.12.2021 р. на адресу суду від представника Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову вказуючи, що боржником надано лист, в якому повідомлено, що проведено розрахунок розміру пенсії стягувача та сума заборгованості не виплачена через відсутність фінансування.

Відтак, посилаючись на норми ЗУ "Про виконавче провадження" та судову практику, відповідач зазначає, що виконання судового рішення органом Пенсійного фонду мало місце, а часткове невиконання судового рішення відбулось з незалежних від боржника причин, які є поважними у розумінні статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", що виключає можливість накладення штрафу на боржника.

Отже, дані обставини унеможливлюють проведення інших виконавчих дій стосовно боржника і виключає можливість виконання відповідного рішення в інший спосіб.

Ухвалою від 28.12.2021 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Пояснення від третьої особи не надходили, хоча ухвала отримана, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази , суд встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/4074/21-а, серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.04.2019 перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.03.2021 №ХЛ60664, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону від 09.04.92 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", статті 9 Закону від 20.12.91 № 2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та положень Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з врахуванням раніше виплачених сум.
21.07.2021 р. судом по даній справі видано виконавчий лист про зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.04.2019 перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.03.2021 №ХЛ60664, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону від 09.04.92 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", статті 9 Закону від 20.12.91 № 2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та положень Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з врахуванням раніше виплачених сум.
06.09.2021 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження №66699016 за виконавчим листом №120/4074/21-а, виданим Вінницьким окружним адміністративним судом 21.07.2021 р. Боржнику надано 10 робочих днів для виконання рішення суду.

21.09.2021 р. листом за вих. № 0200-0802-5/58096 ГУ ПФУ У Вінницькій області повідомило виконавця, що боржником до відкриття виконавчого провадження виконано рішення суду, шляхом проведення перерахунку пенсії та донараховано кошти в сумі 122 686,65 за період з 01.04.2019 р. по 30.06.2021 р., що підтверджується розрахунком на доплату. Дана сума заборгованості буде виплачена після виділення фінансування з Державного бюджету України.

З огляду на вказані обставини, боржник просив закінчити виконавче провадження №66699016 згідно із пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

29.10.2021 р. постановою виконавчої служби №66699016 виконавчий лист №120/4074/21-а, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом 21.07.2021 р., повернуто стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" та у мотивувальній частині вказано, що відповідно до судової практики Верховного Суду України невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Також зазначено, що виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення коштів з Державного бюджету. Таким чином, постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його волевиявлення.

Також у оскаржуваній постанові вказано, що згідно ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернувся до суду із позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В розумінні статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина 1 статті 5 Закону №1403-VIII).

Відповідно до положень статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом .

Отже, як видно виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.

Згідно із вимогами статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Отже, за змістом цієї норми, повертається виконавчий документ у разі , якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення

Разом з тим в спірній постанові, лише описуюються обставини виконання судового рішення, повідомлені державному виконавцю боржником, що, на думку першого, виключає можливість вчинення подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 "Про виконавче провадження". Однак, дана постанова фактично не містять жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документу, з якими пункт 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу, не зважаючи на те, що така винесена саме на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII.

Зокрема, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.10.2021 не вказано, яким Законом, що встановлює заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника, керувався державний виконавець.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача відносно того, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатись невиконанням такого рішення без поважних причин і є тією обставиною, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Оскільки в даному випадку відповідачем не конкретизовано норму Закону, якою встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення .

При цьому суд вказує, що спеціальним законом, який регулює порядок виконання судових рішень, є Закон України "Про виконавче провадження". А посилання в оскаржуваній постанові на статтю 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 1140/3479/18.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення - є такою, що не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню судом.

Окремо суд звертає увагу та те, що боржник у справі №120/4074/21-а - орган пенсійного фонду вказував на необхідність саме закінчення виконавчого провадження відповідно до положень пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, суд зауважує, що як свідчать матеріали пенсійної справи, перерахунок пенсії з 01.04.2019 р. боржником здійснено та донараховано стягувачу кошти і проведено поточні виплати, тобто судове рішення виконано в частині здійснення перерахунку та проведення виплати поточної пенсії.

Проте, приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем не надано належної оцінки вказаним доводам.

Оцінюючи вимоги щодо визнання протиправним дій стосовно завершення виконавчого провадження, то така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби на підставі постанови, яка може бути оскаржена.

Отже, оцінка дій відповідача щодо правомірності винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу досліджується в межах прийняття самої постанови і саме через такий спосіб захисту як визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, права позивача будуть відновлені. У той час, коли самі по собі дії щодо винесення постанови про завершення виконавчого провадження не порушують права, свободи та інтереси позивача, адже не мають юридичного наслідку, а відтак, не створюють підстав для їх захисту.

За таких обставин позовні вимоги в досліджуваній частині задоволенню не підлягають.

Також не підлягає задоволенню і вимога про відновлення виконавчого провадження, оскільки згідно статті 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що відсутні підстави для додаткового зазначення в рішенні суду про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження, оскільки це прямо передбачено Законом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 908 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 454 грн. (1/2 задоволених вимог).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №66699016 від 29.10.2021 р. про повернення виконавчого документу стягувачу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер за ДРФО НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір 454 (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 287 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер за ДРФО НОМЕР_1 ).

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Повний текст сформовано: 17.01.2022 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна