Справа № 620/17014/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року м. Чернігів Справа № 620/17014/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 20.11.2021 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - ГУДПС у Чернігівській області, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 19.03.2021 №0-2504.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що цільове призначення нерухомості, належної позивачу у спірний період, не було відмінним від сільськогосподарського, а тому він має право на пільгу, встановлену чинним законодавством, щодо слати податку на нерухоме майно. Крім того, така пільга встановлена рішенням органу місцевого самоврядування.

Ухвалою судді від 02.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, замінено відповідача на належного - ГУДПС у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, надав відзив на позов та пояснив, що у власності позивача перебуває об`єкт нерухомого майна, нежитлова будівля, телятник загальною площею 996,5 кв.м., який є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Враховуючи наведене, ГУДПС У Чернігівській області на підставі даних ІТС «Податковий блок» в автоматичному режимі було сформовано спірне податкове повідомлення-рішення. При цьому, відповідач зазначив, що цільове призначення нежитлової будівлі не є достатньою самостійною підставою для виключення об`єктів нерухомості з кола об`єктів оподаткування, оскільки відповідно до положень податкового законодавства України власник такої нерухомості має бути одночасно й сільськогосподарським товаровиробником. Разом з тим, позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, так як згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, видами господарської діяльності ОСОБА_1 є лісопильне та стругальне господарство, а також оптова торгівля деревиною, будівними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Додатково відповідач зазначив, що застосування до об`єкта нерухомого майна позивача ставки податку 0% фактично є наданням йому пільги, яка не передбачена чинним податковим законодавством і порядок її надання/ненадання відноситься виключно до компетенції Верховної Ради України, а не органів місцевого самоврядування.

Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі, враховуючи такі обставини.

Відповідно до матеріалів справи, позивач є власником нежитлової будівлі - телятник, загальною площею 996,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме мано та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.08.2010 №35 (а.с. 12, 13).

Рішенням Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області від 25.06.2019 №7-19/VIІ встановлено нульову ставку податку для будівель тваринництва (а.с. 14-21).

19.03.2021 ГУДПС у Чернігівській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-2504, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 64 713,96 грн. (а.с. 9).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 266.1.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пункт 266.2.1 статті 266 Податкового кодексу України).

За змістом підпункту «ж» пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 по справі №0340/1905/18 зазначив, що правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов:

- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

- об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, суд враховує таке.

Об`єкти нерухомості, які належить позивачу на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спірна будівля є телятником, тобто призначена для ведення тваринництва.

Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 30.2 статті 30 Податкового кодексу України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небуть», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

На користь висновку, що норма підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Зокрема, Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

У справі відсутні докази, що цільове призначення спірної нерухомості у спірний період було відмінним від сільськогосподарського.

Відтак, суд зазначає, що позивач має право на пільгу, встановлену зазначеною нормою, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.10.2019 у справі №0340/1905/18.

Щодо того, чи є позивач як фізична особа, сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Проте, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Позивач в обґрунтування своєї позиції посилається на те, що належні йому на праві власності об`єкти нерухомості призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (телятник).

Однак, зазначені обставини не дають права позивачу на користування пільгою, передбаченою вказаним вище пунктом статті 266 Податкового кодексу України, оскільки позивач не здійснює виробництво сільськогосподарської продукції у розумінні закону. Доказів того, що спірні приміщення фактично використовуються іншим сільськогосподарським товаровиробником, позивачем також не надавалося, а матеріали справи не містять.

Відтак, суд зазначає, що позивач не може бути адресатом норми пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 по справі № 806/2686/18.

Разом з тим, згідно пункту 266.5.1 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Для цілей вирішення спірних правовідносин слід звернути увагу, що наведеною нормою для органів місцевого самоврядування визначено виключно можливу максимальну ставку податку на нерухоме майно. Нижньої межі ставки чи заборони її зменшення до нуля наведена норма не передбачає.

Рішенням Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області від 25.06.2019 №7-19/VIІ встановлено нульову ставку податку для будівель тваринництва (а.с. 14-21).

Доказів визначення нечинним згаданого рішення органу місцевого самоврядування або внесення до нього змін в частині ставки податку для будівель тваринництва матеріали справи не містять.

Відтак, суд дійшов висновку, що у спірний період для будівлі, яка належить позивачу, діяла нульова ставка податку на нерухоме майно. Тому, не зважаючи на статус позивача як платника податку та віднесення до об`єктів оподаткування будівлі телятника, визначення позивачу податкових зобов`язань є протиправним, оскільки ставка податку дорівнює нулю.

При цьому, суд вважає безпідставними мотиви відповідача про те, що встановлення нульової ставки податку є податковою пільгою, на встановлення якої органи місцевого самоврядування не мають повноважень, враховуючи таке.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

У даному випадку позивача не звільнено від сплати податку (встановлення нульової ставки є іншим правовим механізмом), а податок не встановлений у меншому розміні, оскільки, як зазначалося, нижньої межі податку норми Податкового кодексу України не визначають.

Відтак, встановлення Височанською сільською радою нульової ставки податку не є встановленням нею податкової пільги. При цьому, пунктом 30.5 статті 30 Податкового кодексу України передбачено повноваження органів місцевого самоврядування на встановлення податкових пільг, порядку та підстав їх надання з урахуванням вимог Кодексу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що визначення позивачу податкових зобов`язань спірним податковим повідомленням-рішенням є протиправним, а тому воно є протиправним та має бути скасоване.

Крім того, суд зазначає, що у 2020 році відповідач уже приймав щодо позивача податкове повідомлення-рішення з підстав, наведених у відзиві, однак постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2021 №620/4668/20 воно було визнано протиправним та скасоване (а.с. 22-27). Верховний Суд не знайшов підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 19.03.2021 №0-2504.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 січня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124, вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна