Справа № 120/19766/21-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

17 січня 2022 р. Справа № 120/19766/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Кунківської сільської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Кунківської сільської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 05.01.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано п`ятиденний строк, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом:

- додання до позовної заяви документу про сплату судового збору чи/або додаткових доказів на підтвердження скрутного матеріального становища;

- уточнення змісту позовних вимог та визначення способу захисту порушеного права, виходячи із повноважень суду при вирішенні справи.

- додання доказу надсилання листом з описом вкладення копії позовної заяви із доданими до неї матеріалами відповідачу.

10.01.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 05.01.2022 року, в адресу Вінницького окружного адміністративного суду позивачем направлено заяву про усунення недоліків у якій уточнено зміст позовних вимог та визначено спосіб захисту порушеного права.

Також, в поданій заяві позивач зазначив, що він є внутрішньо переміщеною особою, яка не має власного житла чи будь-якої нерухомості. Також вказав, що є особою з інвалідністю третьої групи. З листопада 2019 року по листопад 2021 року отримував пенсію на рівні прожиткового мінімуму. Однак, посилаючись на рішення Конституційного Суду України (справа №1-6/2018, №1-р/2018), позивач зазначив, що отримана ним пенсія не є заробітком громадян або іншим доходом, пов`язаним з будь-яким видом діяльності. Вказав, що протягом 2020-2021 років він перебував на обліку та отримував відповідні соціальні виплати, які можна вважати доходом.

Окрім того, позивач заперечив необхідність надання до позовної заяви доказів надсилання її копії відповідачу саме листом з описом про вкладення. Зокрема зазначив, що до відправлення за допомогою підсистеми "Електронний суд" самого документу, відправити його копію звичайною поштою неможливо, оскільки самого документа у паперовому вигляді не існує. Також вказав, що положення частини 9 статті 44 КАС України є загальною нормою та стосується різних випадків подання до суду різними учасниками справи різного роду документів, тоді як спеціальною нормою щодо порядку подання позовної заяви, в частині документів, які мають бути до неї долучені, є стаття 161 КАС України. Крім того, позивач зазначив, що у випадку, якщо б відповідач виконав свій обов`язок з реєстрації свого електронного кабінету в ЄСІСТ, функціонал Електронного суду в автоматичному режимі надав би суду доказ надсилання до електронного кабінету відповідача поданих до суду документів.

Надаючи оцінку обставинам, наведеним позивачем у заяві від 10.01.2022, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Так, пунктом 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру ставка судового збору для фізичної особи становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 2270,00 грн.

Таким чином, ставка судового збору за подання даного адміністративного позову становить 908 грн.

Позивачем до матеріалів позовної заяви не додано жодних доказів сплати судового збору.

Разом із тим, позивачем подано клопотання про звільнення його від сплати судового збору. Клопотання мотивоване тим, що за попередній календарний рік він отримав дохід у розмірі 4582,28 грн., а тому сума судового збору перевищує 5 відсотків від розміру його річного доходу. Також зазначив, що за поточний рік його майновий стан також не покращився. З огляду на викладене, позивач просить звільнити його від сплати судового збору та відкрити провадження у справі.

Розглянувши клопотання позивача про звільнення позивача від сплати судового збору, суд зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Пункт 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачає, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Конструкція даної норми вказує на те, що суд може, однак не зобов`язаний, своєю ухвалою звільнити позивача від сплати судового збору за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд, звертає увагу, що вказане питання вирішується враховуючи майновий стан сторони, який підлягає оцінці в повній мірі та не обмежується лише відомостями Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.

Пункт 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" беззаперечно вказує, що визначальним для вирішення питання щодо відстрочення, розстрочення та звільнення від сплати судового збору є оцінка майнового стану сторони, оскільки законодавець чітко вказав у даній нормі на передумову - це враховуючи майновий стан сторони.

Слід зауважити, що пункт 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору без додаткової оцінки майнового стану сторони.

Досліджуючи питання щодо усунення недоліків позовної заяви, суд враховує висновки викладені в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду №160/139/20 від 05 січня 2022 року та зазначає наступне.

Для звільнення від сплати судового збору позивач має довести існування таких фінансових труднощів та такий майновий стан, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

У контексті відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору слід зазначити, що майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити його та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Враховуючи, що відстрочення, розстрочення або звільнення сплати судового збору допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу.

В даному ж випадку, на підтвердження скрутного майнового становища позивачем первинно було долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з 1 по 4 квартали 2020 року.

Також позивач зазначав, що за 2021 рік його майновий стан не покращився.

Втім, на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивачем було надано довідку про доходи №045417, із якої слідує, що з листопада 2019 року по листопад 2021 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримав пенсію в сумі 43243 грн.

Крім того, позивачем також було надано довідку з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з 1 по 4 квартал 2021 року, яка свідчить про отримання позивачем у 2021 році доходу в сумі 9131,08 грн.

Таким чином, твердження позивача про те, що його майновий стан за 2021 рік не покращився спростовуються долученими ним доказами.

При цьому, позивач цілком обґрунтовано вказує на те, що пенсія не є заробітком громадян або іншим доходом, пов`язаним з будь-яким видом діяльності.

Втім, в контексті спірних відносин отримуваний позивачем дохід у вигляді пенсії не оцінюється як об`єкт оподаткування чи/або заробіток, пов`язаним з будь-яким видом діяльності.

В той же час, долучені позивачем докази про отриманні ним доходи, в тому числі пенсію, оцінюються лише як доказ, який свідчить про рівень його майнового стану чи/або спроможність сплатити судовий збір в сумі 908 грн. за подання даного позову.

Крім того, також слід враховувати, що у позовній заяві позивач особисто допускає можливість сплати ним судового збору у випадку, якщо суд відмовить у задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору.

До того ж, в позовній заяві позивач також вказує на те, що він поніс або планує понести і додаткові витрати у зв`язку з розглядом справи, адже заявляє клопотання про те, що відповідні докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Суд вважає за необхідне вказати, що статтями 8, 55 Конституції України регламентовано кожній особі право на захист її прав та законних інтересів, також гарантовано право на судовий захист, вказані норми - принципи вказують на гарантоване державою право особи, яке вона може реалізувати якщо порушені її права та охоронювані законом інтереси.

В свою чергу, відповідно до статті 129 Конституції України та статті 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У той же час, питання щодо справляння судового збору в Україні регламентовано спеціальними нормами права, зокрема нормами КАС України та Законом України "Про судовий збір".

За приписами частини 2 статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про судовий збір" платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Суд зазначає, що обов`язок щодо сплати судового збору не можна розцінювати як перепону для судового захисту або як надання переваги одному учаснику судового процесу перед іншим, оскільки обов`язок сплати судового збору встановлений Законом для будь-якої особи, що звертається до суду та не має пільг зі сплати судового збору, або не звільнена від його сплати в силу Закону.

Для застосування судом положень частини 1 статті 133 КАС України та Закону України "Про судовий збір" повинні бути відповідні правові підстави, в іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі", вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

З огляду на викладені вище обставини, приходжу до висновку відсутність правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, виходячи з наявних матеріалів.

Що ж до інших тверджень позивача щодо відсутності у нього обов`язку надавати докази на підтвердження направлення копії позовної заяви відповідачу саме листом з описом про вкладення, то вважаю за необхідне зазначити наступне.

Так, положеннями частини 2 статті 159 КАС України визначено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до частини 2 статті 160 КАС України, позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Права та обов`язки учасників справи визначені статтею 44 КАС України.

У відповідності до частини 9 статті 44 КАС України, у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Із аналізу вище наведеного слідує, що позовна заява є документом, при поданні якого до суду, учаснику справи слід дотримуватись вимог статті 44 КАС України.

При цьому, згідно із визначенням, що міститься в статті 1 Закону України "Про поштовий зв`язок", лист - поштове відправлення у вигляді поштового конверта з вкладенням письмового повідомлення або документа, розміри і масу якого встановлено відповідно до законодавства України.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року затверджені Правила надання послуг поштового зв`язку, які визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.

Відповідно до пункту 19 Правил надання послуг поштового зв`язку, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. (п. 59 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Пунктом 61 Правил надання послуг поштового зв`язку встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

В даному ж випадку, позовна заява та додані до неї документи подані позивачем в електронному вигляді через підсистему "Електронний суд".

При цьому, на підтвердження факту надсилання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивачем долучено знімок екрану з поштового клієнта про надсилання електронної копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів на електронну адресу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Разом із тим, наданий позивачем знімок екрану жодним чином не підтверджує факт надсилання копії позовної заяви з доданими до неї матеріалами на адресу відповідача саме листом з описом вкладення.

Окрім того, складення позивачем власноручно опису про вкладення також не відповідає вимогам пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку.

При цьому, посилання позивача на те, що до відправлення за допомогою підсистеми "Електронний суд" самого документу, відправити його копію звичайною поштою неможливо, оскільки самого документа у паперовому вигляді не існує, оцінюються критично, з огляду на наступне.

Так, як особисто зазначив позивач, перед поданням позовної заяви до суду її текст у форматі "PDF", а також електронні копії доданих до позовної заяви документів, були направленні на електронну пошту відповідача.

Втім, в чому саме полягає складність чи/або неможливість друку документа у форматі "PDF" чи/або електронних копій документів за для їх направлення відповідачу саме листом з описом вкладення, як того вимагають положення статті 44 КАС України, позивачем не зазначено.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що всупереч вимогам частини 9 статті 44 КАС України, позивачем не додано до позовної заяви, яка подана у електронній формі, доказів надсилання листом з описом вкладення копії позовної заяви із доданими до неї матеріалами відповідачу.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, слід констатувати, що вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху залишились не виконаними.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи те, що вимоги ухвали суду від 05.01.2022 року залишились не виконаними, недоліки позовної заяви у встановлений строк не усунуті, вважаю, що наявні підстави для повернення позовної заяви особі, яка її подала.

Згідно частини 6 статті 169 КАС України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 44, 133, 169, 248, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кунківської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Свентух Віталій Михайлович