Справа № 540/7798/21
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/7798/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач), через свого представника, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (далі-відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування у розпорядженні Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі з 01.09.2019 по 15.07.2020;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за час перебування у розпорядженні Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі з 01.09.2019 по 15.07.2020 з відрахуванням обов`язкових податків, зборів та платежів, із врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 №35 та пунктів 168.5 статті 168.5 статті 168 Податкового Кодексу України;

- допустити до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за час перебування у розпорядженні Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі з 01.09.2019 по 15.07.2020 з відрахуванням обов`язкових податків, зборів та платежів.

Ухвалою від 06.12.2021 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 30.05.2011 безперервно проходив службу в підрозділах податкової міліції, та із 01.06.2016 по 19.10.2017 ОСОБА_1 перебував на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Головного управління ДФС у Херсонській області. Наказом Головного управління ДФС у Херсонській області від 17.10.2017 №304-к позивач відряджений до Державної фіскальної служби України з подальшим проходженням служби у Головному управління ДФС у Донецькій області (наказ від 18.10.2017 №АТО 96-ос/ДСК) на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО. Зокрема, пунктом 2 вказаного листа повідомлялось, про обов`язкове працевлаштування співробітників після повернення з ротації на посади не нижче тих, які вони займали до відрядження до Головного управління ДФС у Донецькій області. Наказом Державної фіскальної служби України від 11.03.2019 №449-о позивача звільнено з посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО Головного управління ДФС у Донецькій області та відряджено з 12.03.2019 у розпорядження, на строк до двох місяців до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі для проходження служби. Втім, до 15.07.2020 позивачу не було запропоновано жодної посади у Головному управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі. У період перебування у розпорядженні Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, з 01.09.2019 по 15.07.2020 позивачу не виплачувалось грошове забезпечення (заробітна плата), не нараховувався страховий стаж, а також не сплачувались податки відповідно до чинного законодавства. Лише 15.07.2020 позивача було призначено на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ сектору активних заходів управління оперативної підтримки Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі. Вважає, що вчасне не призначення позивача на посаду та невиплата йому грошового забезпечення (заробітної плати), що призвело до не нарахування страхового стажу та відрахування податків з виплаченого грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 01.09.2019 по 18.07.2020 - є незаконним, у зв`язку із чим просить суд задовольнити позов.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву та не виконав вимоги суду щодо надання витребуваних судом документів.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 30.05.2011 безперервно проходив службу в підрозділах податкової міліції, та 25.09.2021 був звільнений з податкової міліції у запас Збройних Сил України за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114.

Із 01.06.2016 по 19.10.2017 ОСОБА_1 перебував на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Головного управління ДФС у Херсонській області.

На підставі листа Державної фіскальної служби України від 13.10.2017 №27693/7/99-99-21-10-01-17 «Про виклик співробітників для участі у ротації в зоні проведення АТО» на сході України, наказом Головного управління ДФС у Херсонській області від 17.10.2017 №304-к позивача відряджено до Державної фіскальної служби України з подальшим проходженням служби у Головному управління ДФС у Донецькій області (наказ від 18.10.2017 №АТО 96-ос/ДСК) на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО (а.с. 13 - 15).

Пунктом 2 вказаного листа повідомлялось, про обов`язкове працевлаштування співробітників після повернення з ротації на посади не нижче тих, які вони займали до відрядження до Головного управління ДФС у Донецькій області.

Наказом Державної фіскальної служби України від 11.03.2019 №449-о позивача звільнено з посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО Головного управління ДФС у Донецькій області та відряджено з 12.03.2019 у розпорядження, на строк до двох місяців, до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі для проходження служби. Втім, до 15.07.2020 позивачу не було запропоновано жодної посади у Головному управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (а.с. 16).

У період перебування у розпорядженні Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, з 01.09.2019 по 15.07.2020 позивачу не виплачувалось грошове забезпечення (заробітна плата), не нараховувався страховий стаж, а також не сплачувались податки відповідно до чинного законодавства, що підтверджується довідкою про проходження військової служби, нарахованої суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески від 08.11.2021 №159/21-97-08-22 (а.с. 15), а також відомостей з Пенсійного фонду України (а.с. 22 - 23).

15.07.2020 позивача було призначено на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ сектору активних заходів управління оперативної підтримки Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі із встановлення посадового окладу.

Вважаючи, що перебування у розпорядженні ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі без виплати грошового забезпечення є протиправним, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку позиції позивача, суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 353.1 статті 353 Податкового кодексу України (у редакції станом на день звільнення позивача) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Порядок та умови проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1191 № 114 (далі - Положення № 114).

Пунктом 10 Положення № 114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 40 Положення № 114 передбачено, що призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується таке: …

в) при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов`язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах;

г) переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади.

Суд зазначає, що під час вирішення адміністративних спорів із публічної служби пріоритетними для застосування є норми спеціальних законів, а в питаннях, не врегульованих спеціальним законодавством, підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Отже, до спірних правовідносин мають застосовуватись норми Кодексу законів про працю України.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Тобто із аналізу наведених правових норм слідує, що призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади.

Судом встановлено, що позивач наказом ДФС України від 11.03.2019 № 449-о був відряджений у розпорядження Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі строком до двох місяців, тобто до 11 травня 2019.

Враховуючи правові норми п. 40 Положення № 114 та вимоги ДФС України про обов`язкове працевлаштування позивача після проведення ротації на посаді, не нижчій, яку він займав, викладені у листі від 13.10.2017 №27693/7/99-99-21-10-01-17 «Про виклик співробітників для участі у ротації в зоні проведення АТО», ОСОБА_1 мав перебувати у розпорядженні ГУ ФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до 11.05.2019 та після цієї дати мав бути працевлаштований на відповідній посаді.

Із довідки про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески від 08.11.2021 № 159/21-9708-22, виданої ОСОБА_1 ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі слідує наступне: «Видана ОСОБА_1 , про те, що він проходив службу в Головному управлінні ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 30.05.2011р. Наказ ДПА у Херсонській області від 30.05.2011 № 226-о про призначення по 27.09.2021 року. Наказ ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 27.09.2021 № 95-о про звільнення».

Також дана довідка містить суми нарахованого грошового забезпечення позивачу за період 2018 - 2021р.

Щодо спірного періоду, суд відмічає, що ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі виплачувало позивачу грошове забезпечення після його відрядження у розпорядження 11.03.2019, а саме:

за березень 2019 - 4788,0 грн.,

за квітень 2019 - 1242,68 грн.,

за травень 2019 - 9811,86 грн.,

за червень 2019 - 5434,0 грн.,

за липень 2019 - 2319,65 грн.,

за серпень 2019 - 11579,85 грн.

Із наведеного слідує, що Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі виплачувало позивачу грошове забезпечення (заробітну плату) після закінчення його двомісячного відрядження, тим самим визнавши факт наявності із позивачем трудових відносин.

Разом із тим, ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі із 01.09.2019 припинило виплату грошового забезпечення позивачу і поновило таку виплату із 15.07.2020 - дня прийняття наказу про призначення позивача на посаду.

Позивач стверджує, що із березня 2019 постійно перебував на своєму робочому місці (крім періодів відпустки та лікарняного).

Дана обставина не спростована відповідачем.

Враховуючи наведене, суд погоджується із позивачем про протиправність бездіяльності Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період 01.09.2019 - 14.07.2020, оскільки позивач постійно перебував на своєму робочому місці, а відповідач визнав факт наявності трудових відносин із позивачем після закінчення двомісячного періоду перебування його у розпорядженні, шляхом виплати останньому грошового забезпечення - заробітної плати.

Щодо позовної вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати, суд зазначає наступне.

Приймаючи рішення про стягнення із відповідача будь-яких сум, суд має зазначити точний їх розмір та порядок розрахунку.

Оскільки ні позивач, ні відповідач не надали суду інформацію про кількість фактично відпрацьованих позивачем днів за останні дві повністю відпрацьовані місці, або розмір його середньоденного заробітку, суд позбавлений можливості самостійно обрахувати суму заробітної плати, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Таким чином належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за час перебування у розпорядженні Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі з 01.09.2019 по 15.07.2020.

Щодо необхідності врахування положень Постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 №35 та пунктів 168.5 статті 168.5 статті 168 Податкового Кодексу України, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 року № 375) затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби , що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (пункт 3 Порядку № 44).

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (пункту 5 Порядку № 44).

Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

При цьому Податковий кодекс України не містить вичерпного переліку сум допомог, компенсацій, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Тобто, така компенсація здійснюється у розмірі фактично сплаченого податку на доходи фізичних осіб, що утримується з доходів такої категорії громадян, та в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених основними розпорядниками коштів у Державному бюджеті України.

Згідно з п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, держава повністю компенсує податок на доходи фізичних осіб військовослужбовцям, тобто, вони його фактично не сплачують. Коли військовослужбовець звільняється зі служби, то на день звільнення з ним мають повністю розрахуватися в останній день служби.

Враховуючи наведене, суд погоджується із позивачем про необхідність врахування положень Порядку виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького склад.

Разом із тим суд відмовляє позивачу у допущенні рішення до негайного виконання в частині суми стягнення за один місць, оскільки дане рішення має зобов`язальний характер та не визначає суми, що належить до виплати позивачу.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду ні відзиву на позов, ні витребуваних судом документів, ні жодних інших доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій та фактично визнав позовні вимоги.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню в частині.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за час перебування у розпорядженні Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі з 01.09.2019 по 15.07.2020

Зобов`язати Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошове забезпечення за час перебування у розпорядженні Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі з 01.09.2019 по 15.07.2020 з відрахуванням обов`язкових податків, зборів та платежів, із врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 №35.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.М. Морська

кат. 106030000