Справа № 203/2398/21
Суддя: Ханієва Ф. М.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/2398/21
Провадження № 2-а/0203/47/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді - Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сядро Г.Г.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу патрульної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

22.06.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Відділу патрульної поліції в АР Крим та у м. Севастополі, в якому позивач просить суд:

- скасувати постанову серії ЕАН № 4338364 від 11.06.2021 року у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він вважає протиправною оскаржувану постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Оскільки контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можуть здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише на визначених законодавством підставах при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Як зазначив позивач, він підтверджує те, що 11.06.2021 року він не пред`явив на вимогу працівника поліції чинний страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів через те, що працівник поліції не мав права вимагати його пред`явлення, бо він не порушив жодних правил дорожнього руху та не був учасником дорожньо-транспортної пригоди. Отже, за твердженнями позивача, інспектор не мав правових підстав для зупинення його транспортного засобу.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 4338364 від 11.06.2021 року.

У встановлений судом строк 20.07.2021 року, 03.09.2021 року та 17.09.2021 року відповідачі подали до суду ідентичні відзиви на позовну заяву, в яких зазначили, що оскаржувана постанова є правомірною, а інспектор під час її складання діяв в межах визначених законом повноважень. При цьому відповідачами було встановлено, що відповідно до даних сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) не знайшли підтвердження того, що наявним є поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шляхом здійснення запиту до Централізованої бази даних МТСБУ щодо перевірки транспортного засобу Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 . Позивач не пред`явив страховий поліс, оскільки на час перевірки у нього такий був відсутній.

Також відповідачі з посиланнями на судову практику Верховного Суду зазначили, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується з обов`язком водія мати їх при собі та пред`явити працівникам поліції такі документи. Крім того, відповідачі послалися на те, що імперативні приписи абз. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» і п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язують осіб, що керують транспортними засобами, мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому органи Національної поліції наділені повноваженнями перевіряти дотримання правил дорожнього руху, в тому числі в аспекті наявності у водія відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З огляду на викладене, відповідачі зазначили, що відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної постанови, тому просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з адміністративним позовом пояснив таким чином, як про це зазначено вище. Крім того, позивач зазначив, що він сидів у припаркованому транспортному засобі під кондиціонером, відпочивав та слухав музику, не керував транспортним засобом. Транспортний засіб йому не належить, він чекав на його власника. До нього підійшли працівники поліції та просили пред`явити посвідчення водія та страховий поліс. Проте він відмовився пред`явити страховий поліс, бо не порушував Правил дорожнього руху та у нього відсутній страховий поліс. Також позивач зазначив, що на відеозаписі, який був оглянутий в судовому засіданні, зафіксовано лише те, що він знаходився у транспортному засобі. Крім того, він стояв на кордоні, бо їхав до АР Крим. Тому позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року було залишено без руху адміністративний позов та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

01.07.2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином.

Ухвалою суду від 06.07.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 17.08.2021 року було залучено до участі в адміністративній справі в якості другого відповідача (відповідач-2) - Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Ухвалою суду від 17.08.2021 року було виправлено допущену описку в абзаці шостому резолютивної частини ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2021 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

У судове засідання представники відповідачів не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши думку позивача, на підставі ст. 205 КАС України розглянув адміністративну справу за відсутності представників відповідачів.

У судовому засіданні 20.10.2021 року судом були заслухані пояснення позивача по суті спору, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухано заключне слово позивача, проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Відділу патрульної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4338364 від 11.06.2021 року, на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 , транспортний засіб: Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , власник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), місце розгляду справи: Херсонська область, Генічеський район, траса М18, 520 км, було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: 11.06.2021 року о 20:21:43 годині водій керував транспортним засобом без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ) Правил дорожнього руху (а.с.4).

За відомостями з роздруківки з сайту МТСБУ за результатами перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, поліс на транспортний засіб № НОМЕР_1 не знайдено (а.с.61).

За відомостями з відеозапису, наданому суду DVD-R диску №№ , , який був оглянутий судом під час судового засідання 20.10.2021 року, зафіксовано, що позивач ОСОБА_1 сидів за кермом транспортного засобу: Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , до автомобіля підійшли працівники поліції (а.с.66).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу скасування оскаржуваної постанови.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII (в редакції, чинній станом на момент вчинення адміністративного правопорушення), учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (в редакції, чинній станом на момент вчинення адміністративного правопорушення), поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР, в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП (в редакції, чинній станом на момент вчинення адміністративного правопорушення), керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом «ґ» пункту 2.1 ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до частини 1 статті 4, частини 1 статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2021 року № 1207-VII (в редакції, чинній станом на момент вчинення адміністративного правопорушення), на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території.

Громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 6, 19, 20, 31 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 року № 367 (в редакції, чинній станом на момент вчинення адміністративного правопорушення), органи і служби, що здійснюють контроль у контрольних пунктах в`їзду-виїзду - підрозділи охорони державного кордону, територіальні органи Держмитслужби (далі - контрольні органи і служби).

В`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду, зокрема, громадян України - за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Контрольні пункти в`їзду-виїзду не призначені для перетинання державного кордону.

Порядок взаємодії контрольних органів і служб, загальний порядок та послідовність проведення всіх видів контролю в контрольних пунктах в`їзду-виїзду визначаються технологічною схемою пропуску осіб, що в`їжджають на тимчасово окуповану територію України або виїжджають з неї, транспортних засобів та вантажів, яка затверджується окремо для кожного такого пункту керівником органу охорони державного кордону, в зоні відповідальності якого розташовано контрольний пункт в`їзду-виїзду, за погодженням з керівником відповідного територіального органу Держмитслужби, що діє в контрольному пункті в`їзду-виїзду. Графічні схеми облаштування контрольних пунктів в`їзду-виїзду погоджуються з Мінреінтеграції.

Виїзд транспортних засобів з території режимної зони контрольних пунктів в`їзду-виїзду здійснюється тільки з дозволу уповноважених службових осіб підрозділу охорони державного кордону.

Виконання законних вимог уповноважених службових осіб підрозділу охорони державного кордону та інших контрольних органів і служб у контрольних пунктах в`їзду-виїзду обов`язкове для всіх осіб, які в`їжджають на тимчасово окуповану територію України та виїжджають з неї.

Контроль за в`їздом на тимчасово окуповану територію України та виїздом з неї осіб, транспортних засобів і переміщенням вантажів здійснюється в контрольних пунктах в`їзду-виїзду уповноваженими службовими особами контрольних органів і служб.

Відповідно до положень пункту 19 частини 1 статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» (в редакції, чинній станом на час вчинення адміністративного правопорушення), органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право, зокрема, зупиняти та оглядати в межах прикордонної смуги, контрольованих прикордонних районів самостійно, а за їх межами - разом з відповідними підрозділами Національної поліції транспортні засоби, а також перевіряти документи, що посвідчують особу водія та пасажирів, наявність поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), а також здійснювати контроль за сплатою сум накладеного стягнення за адміністративні правопорушення.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів є обов`язковим в Україні. Воно врегульоване Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а його обов`язковість забезпечується Законом України «Про дорожній рух», Кодексом України про адміністративні правопорушення та Правилами дорожнього руху.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтями 8, 18, 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Частиною 1 ст. 35 вищевказаного Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (частина 2).

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, відповідно до яких водій, зокрема, має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи; водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства України вказує, що поліцейський наділений законом повноваженнями, зокрема зупиняти транспортні засоби, серед іншого, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, при цьому поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, а водій, що на вимогу працівника поліції повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пп. 2.1. ПДР. При цьому поліцейський наділений правом вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадках, визначених ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію».

Водночас у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами наявності підстав, визначених ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», які б надавали працівнику поліції право вимагати у водія пред`явлення страхового полісу, та не доведено факту зупинки транспортного засобу, з урахуванням положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Також суд враховує те, що автомобіль, в якому за кермом сидів позивач, стояв на дорозі та в цей час до нього підійшли працівники поліції. Так, як зазначив позивач, на той момент він стояв на кордоні, бо прямував до АР Крим. Відповідач-1 у відзиві на позов зазначив, що позивач прямував автодорогою М-18 Харків - Сімферополь - Алушта - Ялта 508 км, а за відомостями з оскаржуваної постанови місцем розгляду справи є Херсонська область, Генічеський район, траса М18, 520 км.

Крім того, суд зазначає, що перевірка у водіїв наявності чинного страхового поліса в пунктах пропуску державного кордону України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду належить до повноважень органів Державної прикордонної служби, а поза їх межами - органам Національної поліції. При цьому відповідальність, зокрема, за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї визначається у ст. 204-2 КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що відповідачами не доведено належними та допустимими доказами наявності в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень.

З огляду на положення ст. 9 Конституції України, ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачами не було доведено належними та допустимими доказами наявності події та складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП в діях позивача.

Аналізуючи вищенаведені норми та фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм діючого законодавства, відповідачі не довели правомірності прийнятої постанови у справі про адміністративне правопорушення, а відсутність доказів вини позивача свідчить про протиправність постанови суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про судові витрати.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне, з урахуванням вимог ст. 139 КАС України, рішення суду про задоволення адміністративного позову у повному обсязі з відповідача-2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 257, 262, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу патрульної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Скасувати постанову Відділу патрульної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції від 11.06.2021 року серії ЕАН № 4338364 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складений 27.10.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва