Справа № 120/10932/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 р. Справа № 120/10932/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного судунадійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 09.08.2021 включно в день виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 09.08.2021 включно станом на день звільнення позивача з військової служби 09.08.2021.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наказом командувача Національної гвардії України (по особовому складу) від 09.07.2021 № 128 позивача звільнено з військової служби в запас відповідно до пп. "б" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я), а наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.08.2021 № 187 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 09.08.2021.

Позивач зазначає, що відповідно до пункту 242 Указу Президента України від 10.02.2008 № 1153/2008 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Проте повного розрахунку при звільненні з військової служби позивач не отримав.

12.08.2021 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом, у якому просив нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 09.08.2021. Однак станом на день звернення позивача до суду відповідь на вказаний запит не надходила.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 09.08.2021, а тому за захистом своїх прав та інтересів вирішив звернутися до суду.

Ухвалою суду від 10.09.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Крім того, зазначеною ухвалою з військової частини НОМЕР_1 витребувано довідку про розмір грошового забезпечення позивача за період військової служби з 01.10.2015 по 22.03.2021 (помісячно) та довідку про розмір нарахованої та виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.10.2015 по 22.03.2021 (помісячно), із зазначенням базового місяця для нарахування індексації за вказаний період.

У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду та відсутністю поштових марок, Вінницький окружний адміністративний суд тимчасово припинив відправлення поштової кореспонденції, про що учасників судового процесу повідомлено на офіційному веб-сайті суду (www.voas.gov.ua).

З наведених причин ухвалу суду від 10.09.2021 разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами 13.09.2021 надіслано на електронну адресу відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

13.09.2021 секретарем судового засідання отримано підтвердження про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими до неї документами, про що складено відповідну довідку.

За змістом положень ч. 1, 2 ст. 129 КАС України учаснику судового процесу, який не має офіційної електронної адреси, текст повістки надсилається судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.

Учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Таким чином, 13.09.2021 відповідач як суб`єкт владних повноважень отримав копію ухвали від 10.09.2021 про відкриття провадження в адміністративній справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується довідкою про надходження підтвердження про отримання ухвали суду та відповідним електронним витягом.

Втім, як у зазначений строк, так і станом на дату постановлення цього рішення до суду не надходив відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 07.12.2021 вирішено повторно витребувати з військової частини НОМЕР_1 та зобов`язано її протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання ухвали надати суду (належним чином засвідчені паперові копії, або ж в електронному вигляді через офіційну електронну адресу суду) необхідня для розгляду справи документи.

30.12.2021 на виконання вимог суду відповідач надав інформацію про нараховану та виплачену позивачу індексацію протягом 2016-2021 років та довідку про отримане позивачем грошове забезпечення з розбивкою по видах оплати за період з січня 2017 року по серпень 2021 року.

04.01.2022 відповідач повторно надав витребувану судом інформацію.

Керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника начальника командира роти матеріального забезпечення з технічної частини (ВОС-7062003).

Наказом командувача Національної гвардії України (по особовому складу) від 09.07.2021 № 128 позивача звільнено з військової служби в запас відповідно до пп. "б" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.08.2021 № 187 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 09.08.2021.

Позивач зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства на день звільнення з військової служби з ним мав бути проведений повний розрахунок за усіма видами забезпечення.

12.08.2021 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом, у якому просив нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 09.08.2021.

Станом на день звернення позивача до суду відповідь на вказаний запит не надходила.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.03.2016 по 09.08.2021, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII (надалі Закон №1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог ст.ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року № 2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, індексація грошового забезпечення позивача у період з 01.03.2016 по 31.12.2016 (включно) не нараховувалась та не виплачувалась.

Суд зазначає, що не може визнаватися правомірною відмова у виплаті позивачу спірних сум індексації з мотивів відсутності достатнього фінансування Міністерства оборони України загалом та військової частини зокрема.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення від 07 листопада 2005 року) реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Таким чином, відсутність у військової частини НОМЕР_1 належного фінансового забезпечення у спірний період з 01.03.2016 по 31.12.2016 (включно), в тому числі для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.

Відтак позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.03.2016 по 31.12.2016 (включно) суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Тому підлягають задоволенню й позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу індексацію за вказаний період.

Оцінюючи позовні вимоги позивача в іншій частині, а саме щодо визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2017 по 09.08.2021 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період, суд зазначає наступне.

Як видно з інформації про нараховану та виплачену ОСОБА_1 індексацію протягом 2016-2021 рр., наданої військовою частиною НОМЕР_1 на вимогу суду, за період з січня 2017 по лютий 2018 року позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення при звільненні з військової служби, а у період з березня 2018 року по серпень 2021 року індексація грошового забезпечення виплачувалася позивачу у передбаченому законом порядку під час проходження служби.

Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Водночас в період з серпня по листопад 2017 року та з березня по листопад 2018 року виплата індексації не здійснювалася.

З інформації, наданої військовою частиною НОМЕР_1 , вбачається, що в серпні 2017 року змінився базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін, а саме на серпень 2017 року. У зв`язку з цим обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснювалося з наступного місяця, тобто з вересня 2017 року.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1-1 Порядку № 1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Відтак, з метою належного з`ясування усіх обставин справи, судом використано загальнодоступну інформацію з офіційного веб-сайту Державної служби статистики України та встановлено наступне:

- індекс споживчих цін у серпні 2017 року склав 99,9;

- індекс споживчих цін у вересні 2017 року склав 102,0;

- індекс споживчих цін у жовтні 2017 року склав 101,2;

- індекс споживчих цін у листопаді 2017 року склав 100,9.

Відповідно до положень Порядку № 1078 розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим.

Тому, оскільки серпень 2017 року є базовим місяцем (значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків та індексація грошового забезпечення відповідно не нараховується), індекс споживчих цін у листопаді 2017 року склав 103,2 (1,02*1,012*100).

Отже, з наведеного вбачається, що індекс споживчих цін не перевищував 103% до листопада 2017 року. У листопаді 2017 року індекс споживчих цін за вказаний місяць складав 103,2%.

З урахуванням положень Порядку № 1078, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,2%, то у наступному місяці і підлягає індексація грошового забезпечення військовослужбовців.

Щодо періоду з березня по листопад 2018 року, то в березні 2018 року знову змінився базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін, відтак обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

Відповідно до загальнодоступної інформації з офіційного веб-сайту Державної служби статистики України:

- індекс споживчих цін у березні 2018 склав 101,1;

- індекс споживчих цін у квітні 2018 року склав 100,8;

- індекс споживчих цін у травні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у червні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у липні 2018 року склав 99,3;

- індекс споживчих цін у серпні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у вересні 2018 року склав 101,9.

- індекс споживчих цін у жовтні 2018 року склав 101,7.

Оскільки березень 2018 року є базовим місяцем (значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків та індексація грошового забезпечення відповідно не нараховується), індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017*100).

Отже, з наведеного вбачається, що індекс споживчих цін не перевищував 103% до листопада 2018 року. У листопаді 2018 року індекс споживчих цін за вказаний місяць склав 103,7%.

З урахуванням положень Порядку № 1078, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7%, то у наступному місяці і підлягає індексація грошового забезпечення військовослужбовців.

Подібних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 15.02.2021 у справі № 120/4971/20-а.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що індексація грошового забезпечення за спірний період з серпня 2017 року по листопад 2017 року та з березня 2018 року по листопад 2018 року нараховувалась та виплачувалась позивачу правомірно та з дотриманням вимог законодавства. Відтак підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Однак відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, відзиву на позовну заяву не подав та належними і допустимими доказами доводів позивача не спростував.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, а саме шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.03.2016 по 31.12.2016 включно та, як наслідок, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку індексацію.

Водночас у задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.03.2016 по 31.12.2016 включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період військової служби з 01.03.2016 по 31.12.2016 включно.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформація про учасників справи:
1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 );
2) відповідач: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (, місцезнаходження: вул. І. Мазепи, 46, м. Калинівка, Вінницька область, 22400).
Повне судове рішення складено 24.01.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович