Справа № 9901/60/21
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня2022 року

м. Київ

Справа № 9901/60/21

Провадження № 11-441заі21

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючої судді Рогач Л. І.,

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Пророка В. В., Ситнік О. М., Ткача І. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника Вищої ради правосуддя - Цуцкірідзе І. Л.,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів (далі - ВККС, Комісія), Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) про визнання дій неправомірними, визнання незаконними та скасування рішень

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 серпня 2021 року (судді Соколов В. М. , Білак М. В., Губська О. А., Загороднюк А. Г., Калашнікова О. В.),

УСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

1) визнати неправомірними дії колегії ВККС, допущені 28 березня 2018 року під час співбесіди в ході проходження ним кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, що полягали в незаконному та безпідставному визнанні його таким, що не відповідає займаній посаді;

2) визнати незаконним та скасувати рішення колегії ВККС від 28 березня 2018 року № 101/ко-18;

3) визнати незаконним та скасувати рішення ВРП від 11 лютого 2021 року № 328/0/15-21 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, ухвалене за результатами розгляду подання ВККС.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що в оскаржуваному рішенні ВККС від 28 березня 2018 року № 101/ко-18 вказана лише загальна кількість набраних позивачем балів за результатами кваліфікаційного оцінювання. Натомість виставлені за результатами оцінювання бали не дають змоги встановити, за яким конкретно критерієм ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, тобто не дають змоги встановити, з яких обставин та мотивів виходила Комісія під час прийняття оскаржуваного рішення. За таких обставин оскаржуване рішення є невмотивованим, що є самостійною підставою для його скасування.

Окрім того, позивач уважає неправомірними дії колегії ВККС під час співбесіди в ході проходження ним кваліфікаційного оцінювання, які полягали в поставленні позивачу запитань щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності за зверненням голови Громадської організації «Люстраційна громадська рада Дніпропетровської області» ОСОБА_3 та наданні оцінки прийнятим позивачем як суддею Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області судових рішень, які набрали законної сили та ніким з учасників справи не оскаржувались. З такими діями Комісії під час дослідження суддівського досьє ОСОБА_1 не погоджується та вважає, що висновки колегії ВККС в аспекті зазначених обставин не можна вважати такими, що свідчать про низьку професійну етику та доброчесність позивача.

Також позивач указує на те, що під час проведення з ним співбесіди колегія ВККС досліджувала інформацію, яка взагалі відсутня в суддівському досьє, зокрема інформація щодо скарги ОСОБА_4 щодо притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за невжиття заходів щодо розгляду справи протягом строку, поданої у 2011 році. При тому, що в суддівському досьє позивача містилася інформація за 2012-2017 роки. Відтак позивач уважає, що інформація щодо вказаної скарги ОСОБА_4 не стосувалася його кваліфікаційного оцінювання, а саме етапу дослідження досьє, і була відсутня в суддівському досьє, однак могла бути використана членами колегії ВККС під час оцінки критеріїв компетентності, професійної етики чи доброчесності.

У позові ОСОБА_1 зазначив про невмотивованість оскаржуваного рішення ВККС у частині визначення балів за критерієм доброчесності, зокрема в рішенні не зазначено, чому із 250 можливих балів позивач набрав 67, при тому, що до Комісії не надходила інформація щодо невідповідності витрат, майна та способу життя судді та членів його сім`ї задекларованим доходам, поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції.

Позивач наголосив на тому, що ВККС не має повноважень на здійснення контролю та перевірки декларації суддів, зокрема щодо повноти та достовірності зазначених у них відомостей, оскільки це питання є виключною компетенцією Національного агентства з питань запобігання корупції. Натомість Комісія має право у разі виявлення під час кваліфікаційного оцінювання судді фактів, що можуть свідчити про порушення суддею законодавства про корупцію, звернутися до ВРП для вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи. Проте ВККС не вчинила означені дії та визнала ОСОБА_1 таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя з огляду на низький бал за критерієм доброчесності.

На думку позивача, зазначення Комісією в резолютивній частині оскаржуваного рішення про рекомендацію ВРП розглянути питання щодо його звільнення із займаної посади не відповідає вимогам Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), оскільки за результатами кваліфікаційного оцінювання Комісія може прийняти лише одне із таких рішень: про відповідність або невідповідність судді займаній посаді. Водночас рішення про невідповідність судді займаній посаді є лише підставою для внесення подання до ВРП з рекомендацією про звільнення судді з посади, а отже, не може замінювати собою вказане подання.

За наведених мотивів та зважаючи на те, що в оскаржуваному рішенні ВККС від 28 березня 2018 року № 101/ко-18 відсутні мотиви, з урахуванням яких Комісія дійшла висновку про невідповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді, таке рішення, на думку позивача, не може вважатися обґрунтованим і вмотивованим, оскільки прийняте з порушенням вимог частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII.

Щодо рішення ВРП від 11 лютого 2021 року № 328/0/15-21 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, то позивач уважає, що воно прийняте без достатніх законних підстав, є протиправним і невмотивованим, а покладені в його основу висновки щодо втрати ОСОБА_1 статусу судді і неможливості його повторного кваліфікаційного оцінювання не відповідають нормам Закону № 1402-VIII, Конституції України та фактичним обставинам.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 30 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовив.

За висновком суду першої інстанції, дії та рішення ВККС, вчинені (прийняті) в рамках проведення кваліфікаційного оцінювання судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , а також рішення ВРП від 11 лютого 2021 року № 328/0/15-21 про звільнення позивача з посади судді, прийняте за результатами розгляду подання ВККС від 27 квітня 2018 року № 583/ко-18 з рекомендацією від 28 березня 2018 року № 101/ко-18, відповідають критеріям частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), зокрема, прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Також судом не встановлено визначених законом підстав для скасування рішення ВККС від 28 березня 2018 року № 101/ко-18 відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII та рішення ВРП від 11 лютого 2021 року № 328/0/15-21, яке відповідає вимогам частини другої статті 57 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

Так, ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права; неповно і невсебічно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для вирішення справи; на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, допущених судом при вирішенні позовних вимог про визнання неправомірними дій ВККС під час кваліфікаційного оцінювання та визнання незаконним і скасування рішення ВККС від 28 березня 2018 року № 101/ко-18.

На думку скаржника, рішення ВККС від 28 березня 2018 року № 101/ко-18 прийняте з порушенням вимог частини першої статті 88, частини п`ятої статті 101 Закону

№ І402-VIII та підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № І402-VIII.

Посилання Комісії в оскаржуваному рішенні від 28 березня 2018 року № 101/ко-18 лише на засоби встановлення відповідності судді займаній посаді та кількість виставлених за результатами кваліфікаційного оцінювання балів не дають змоги встановити дійсних обставин, з яких виходила ВККС під час його ухвалення і мотивів його прийняття.

Вважає, що рішення Комісії від 28 березня 2018 року №10І/ко-18 було прийнято без зазначення конкретних обставин або мотивів, з урахуванням яких Комісією прийнято рішення щодо визнання ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, з рекомендацією про його звільнення.

Зазначає ОСОБА_1 і про незаконні дії Комісії під час проведення співбесіди з ним. На думку скаржника, члени Комісії під час проведення співбесіди з ним здійснювали перевірку доказів та надавали оцінку прийнятим ним судовим рішенням, які набрали законної сили та ніким з учасників справи не оскаржувалися, за однотипними цивільними справами щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, які були розглянуті ОСОБА_1 у грудні 2013 року та січні 2014 року.

Крім того, скаржник наголошує на неправомірності дій членів ВККС під час проведення співбесіди, які ставили питання ОСОБА_1 щодо скарги ОСОБА_4 , за скаргою якої Комісія рішенням від 9 листопада 2011 року № 3964/Дп-11 відмовила у відкритті дисциплінарного провадження, до того ж інформація за цією скаргою була відсутня в його досьє.

ОСОБА_1 також зазначив, що суд першої інстанції не надавав оцінки доводам про незаконність та скасування рішення ВРП від 11 лютого 2021 року № 328/0/15-21.

Вважає, що відсутність у рішенні мотивів, незазначення конкретних обставин, за яких суддя не відповідає займаній посаді, не давало підстав ВРП для задоволення подання про звільнення судді з посади на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Скаржник вважає, що ВРП під час розгляду питання про його звільнення з посади судді, проігнорувала норми законодавства щодо обов`язкової вмотивованості рішення, недотримуючись конституційної функції стосовно перевірки нею вмотивованості та обґрунтованості рішення ВККС, прийнятого за результатами кваліфікаційного оцінювання та при значних недоліках, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, не запобігла порушенню його прав судді, а навпаки на підставі незаконного, невмотивованого рішення Комісії ухвалила незаконне, невмотивоване рішення про його звільнення з посади судді.

У відзиві на апеляційну скаргу ВРП зазначила, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ВРП зауважила, що кваліфікаційне оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді є особливою процедурою, що визначена розділом ХV «Перехідні положення» Конституції України і проводиться в межах судової реформи з урахуванням рекомендацій Венеційської комісії.

ВРП також зазначила, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуване рішення ВРП прийнято повноважним складом, підписано всім складом її членів, які брали участь у його ухваленні, й містить посилання на визначені Конституцією України та законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, відтак оскаржуване рішення ВРП прийнято на підставі та в межах повноважень цього органу.

У зв`язку з викладеним ВРП просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 серпня 2021 року - без змін.

На час розгляду справи ВККС відзиву на апеляційну скаргу не надіслала.

У судовому засіданні позивач та представник ВРП підтримали, відповідно, апеляційну скаргу та відзив на неї, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених процесуальних документах доводам.

У ході судового розгляду встановлено такі фактичні обставини справи.

Указом Президента України від 30 квітня 2010 року № 590/2010 «Про призначення суддів», зокрема, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області строком на п`ять років.

30 вересня 2016 року набрали чинності Закон України від 2 червня 2016 року

№ 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIIІ) та Закон № 1402-VIII.

У зв`язку із цим у дію вступило правило, передбачене підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, за яким з дати набрання чинності Законом № 1401-VIII має бути оцінена у визначеному законом порядку відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом.

При цьому відповідність займаній посаді оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному Законом № 1402-VIII. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС (пункт 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII).

На виконання зазначених вимог ВККС рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 склав анонімне письмове тестування, за результатами якого набрав 83,25 бала. За результатами виконаного практичного завдання позивач набрав 93,5 бала. На етапі складення іспиту суддя загалом набрав 176,75 бала.

Позивач пройшов тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників за критеріями особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.

За критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) суддя набрав 375,75 бала.

За критерієм професійної етики, оціненим за показниками, визначеними пунктом 8 глави 2 розділу II Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення № 143/зп-16), затвердженого рішенням Комісії від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16, суддя набрав 71 бал. За цим критерієм ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься в досьє, та співбесіди.

За критерієм доброчесності, оціненим за показниками, визначеними пунктом 9 глави 2 розділу II Положення № 143/зп-16, суддя набрав 67 балів. За цим критерієм ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься в досьє, та співбесіди.

За результатами кваліфікаційного оцінювання суддя Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 набрав 513,75 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.

Рішенням від 28 березня 2018 року № 101/ко-18 колегія Комісії: визначила, що суддя Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 513,75 бала; визнала суддю Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді; вирішила рекомендувати ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВККС, у якому просив: 1) визнати неправомірними дії колегії ВККС, допущені 28 березня 2018 року під час співбесіди в ході проходження ним кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, що полягали в незаконному та безпідставному визнанні позивача таким, що не відповідає займаній посаді судді; 2) визнати незаконним та скасувати рішення колегії ВККС від 28 березня 2018 року, яким його визнано таким, що не відповідає займаній посаді судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 17 лютого 2021 року закрив провадження у справі №9901/543/18 за позовом ОСОБА_1 до ВККС про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування рішення на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС.

У вказаному рішенні Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП. Отже, рішення ВККС із рекомендацією ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді позивача є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 квітня 2021 року ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №9901/543/18 залишено без змін.

31 травня 2018 року до ВРП надійшло подання ВККС від 27 квітня 2018 року № 583/ко-18 з рекомендацією від 28 березня 2018 року № 101/ко-18 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

За результатами розгляду подання з рекомендацією ВККС про звільнення з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 26 січня 2021 року членом ВРП ОСОБА_5 складено висновок, яким рекомендовано ВРП прийняти рішення про відмову в задоволенні вказаного подання Комісії.

11 лютого 2021 року ВРП прийняла рішення № 328/0/15-21 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Не погодившись із указаними рішеннями ВККС та ВРП, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку викладеним у скарзі та відзиві на неї доводам учасників справи щодо наявності підстав для скасування спірних рішень та оскаржуваного позивачем рішення суду першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом № 1401-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.

За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 цього ж Закону).

Відповідно до частини першої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС.

Комісія рішенням від 3 листопада 2016 року затвердила Положення № 143/зп-16, а рішенням від 4 листопада 2016 року № 144/зп-16 затвердила Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок № 144/зп-16).

За змістом пунктів 1, 2 і 4 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.

Показники відповідності суддів критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.

Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності професійної етики та доброчесності.

У пункті 5 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 визначено максимально можливий бал оцінювання за кожним з критеріїв, зокрема: за критерієм компетентності - 500 балів (у т. ч. професійна компетентність - 300 балів, особиста компетентність - 100 балів, соціальна компетентність - 100 балів), за критерієм професійної етики - 250 балів, за критерієм доброчесності - 250 балів.

Пунктами 10 та 11 розділу V Положення № 143/зп-16 встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.

Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.

Згідно з положеннями частин другої і третьої статті 88 Закону № 1402-VIIIсуддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС.

Рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Порушуючи питання про скасування спірного рішення ВККС, позивач наполягає на безпідставності і необґрунтованості її висновків щодо набрання ОСОБА_1 513,75 бала за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв, що є недостатнім для визнання його таким, що відповідає займаній посаді.

Водночас в апеляційній скарзі позивач висловив незгоду з висновками суду попередньої інстанції про виключність компетенції ВККС щодо оцінювання кандидата на посаду судді і неприпустимість втручання суду в реалізацію цим органом його дискреційних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у своїх рішеннях неодноразово висловлювала правову позицію з приводу меж судового розсуду при наданні юридичної оцінки діям та рішенням ВККС під час вирішення цим органом питання відповідності судді (кандидата на посаду судді) визначеним у законі критеріям у ході кваліфікаційного оцінювання (зокрема, постанови від 27 березня, 25 квітня, 26 червня, 21 листопада 2018 року, 19 червня 2019 року у справах № П/800/409/17, № 800/328/17, № 800/264/17, № 9901/623/18, № 9901/539/18 відповідно).

Так, Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що установлена легітимна мета дій Комісії щодо з`ясування відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами ВККС за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.

Вмотивованість кожного критерію та його елементів з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії і ВККС у цілому закон не передбачає, оскільки це є способом прийняття рішення, тобто способом реалізації владних управлінських функцій.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Вирішуючи спір, суд попередньої інстанції правильно зазначив, що оцінка критеріїв компетентності, професійності та доброчесності, яка має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, покладена на членів ВККС і ґрунтується на засадах рівноправності та співпричетності у прийнятті рішення. Повноваження Комісії стосовно кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією його як уповноваженого колегіального органу, постійно діючого у вітчизняній системі судоустрою.

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи апелянта з приводу можливості суду втручатися в розсуд членів ВККС при визначенні ними оцінки відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям, визначеним у законі.

Водночас зі змісту спірного рішення убачається, що воно містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

У справі встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 з можливих 1000 балів набрав 513,75 бала, у тому числі: за критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) - 375,75 бала, за критерієм професійної етики - 71 бал, за критерієм доброчесності - 67 балів.

Оскільки набрана позивачем кількість балів є меншою за 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв, то висновок ВККС про невідповідність судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області є таким, що відповідає вимогам закону.

На переконання позивача, оскаржуване рішення ВККС невмотивоване, оскільки не містить обґрунтувань щодо встановлення бала за кожен критерій (компетентність (професійна, особиста та соціальна), професійна етика, доброчесність).

Ураховуючи наведене вище правове регулювання, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи ОСОБА_1 про необхідність мотивації ВККС кожного критерію є необґрунтованими, оскільки вмотивованість кожного критерію та його елементів, з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена ВККС і цього органу в цілому, Законом не передбачено, адже це є способом прийняття рішення, тобто способом реалізації владних управлінських функцій.

Стосовно посилань ОСОБА_1 про упередженість та необ`єктивність членів Комісії під час проведення з ним співбесіди скаржник, зокрема, зазначає, що ВККС провела з ним співбесіду з порушенням законодавства, адже протиправно та невмотивовано здійснила оцінку прийнятих ним судових рішень, які набрали законної сили та учасниками справи не оскаржувались й інформація про які відсутня у його суддівському досьє.

Оцінюючи наведені доводи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що вказані обставини не є доказом упередженості членів Комісії саме стосовно позивача та наявності у членів Комісії сформованої позиції щодо компетентності судді ОСОБА_1 до проведення з ним співбесіди.

Так, відповідно до Положення № 143/зп-16 співбесіда проходить у формі засідання Комісії у складі, визначеному рішенням Комісії про проведення кваліфікаційного оцінювання. Обговорення відбувається шляхом опитування судді доповідачем і членами Комісії та надання суддею відповідей і пояснень. Під час співбесіди обов`язковому обговоренню із суддею підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності. Тобто під час співбесіди підлягають обговоренню питання, які Комісією вважаються важливими для проведення кваліфікаційного оцінювання, у тому числі ті, які можуть впливати на формування громадської думки щодо професійної етики та доброчесності судді.

Разом з тим Комісія також має право обговорювати разом із суддею під час співбесіди обставини та мотиви прийняття цим суддею того чи іншого судового рішення в контексті застосування норм матеріального та процесуального права, що не може вважатися оцінкою судового рішення по суті.

Крім того, варто зазначити, що саме ті обставини, що стосуються скарги голови Громадської організації «Люстраційна громадська рада Дніпропетровської області» ОСОБА_3 , на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, двічі слугували підставою для відмови кандидату ОСОБА_1 в рекомендуванні для обрання на посаду судді Магдалинівського районного судді Дніпропетровської області безстроково.

Твердження ОСОБА_1 про неправомірність оскаржуваного рішення з приводу того, що питання правильності та повноти заповнення декларацій віднесено до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції, а ВККС вийшла за межі своїх повноважень, не можна визнати обґрунтованими, оскільки відповідач не вирішував питання вини особи у вчиненні, зокрема корупційних правопорушень, не вчиняв дій, віднесених до компетенції інших органів, у тому числі Національного агентства з питань запобігання корупції, з контролю та перевірки декларацій, не вирішував питання щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, - діяв суто в межах своїх повноважень, з дотриманням принципів пропорційності та законності.

Отже, ураховуючи встановлені обставини справи, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що рішення ВККС від 28 березня 2018 року № 101/ко-18 відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС, зокрема, прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Також не встановлено визначених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII.

Щодо рішення ВРП від 11 лютого 2021 року № 328/0/15-21

На підставі пункту 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

№ 1798-VIII питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядаються на засіданні ВРП у пленарному складі на підставі подання ВККС у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання відбувається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Статтею 1 Закону № 1798-VIII передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Відповідно до статті 18 Закону № 1798-VIII ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.

Частиною першою статті 56 Закону № 1798-VIII передбачено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.

На підставі частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 57 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.

Рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Відповідно до пункту 17.4-1 глави 17 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент ВРП), питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядається Радою в пленарному складі на підставі подання ВККС в порядку, визначеному статтею 56 Закону.

Пунктом 17.6 глави 17 Регламенту ВРП визначено, що за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126, підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, Рада ухвалює вмотивоване рішення, яке викладається у письмовій формі, підписується усіма її членами, що брали участь у його ухваленні.

Згідно із частиною першою статті 5, частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.

Наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 11 лютого 2021 року № 10 та ксерокопія оскаржуваного рішення ВРП, свідчать про те, що під час розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді участь у засіданні та голосуванні брали 15 членів ВРП. За рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді проголосували більшість членів ВРП («за» - 14 членів, «проти» - 1). Рішення ВРП підписане всіма її членами, які брали участь у його ухваленні, містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Таким чином, немає підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Оцінюючи рішення ВРП від 11 лютого 2021 року № 328/0/15-21 на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2018 року до ВРП надійшло подання ВККС від 27 квітня 2018 року № 583/ко-18 з рекомендацією від 28 березня 2018 року № 101/ко-18 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

11 лютого 2021 року ВРП прийняла рішення № 328/0/15-21 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Зі змісту спірного рішення ВРП від 11 лютого 2021 року № 328/0/15-21 убачається, що мотивами його ухвалення були такі обставини.

Так, під час вивчення матеріалів суддівського досьє та дослідження запису співбесіди із суддею ОСОБА_1 було встановлено, що рішенням ВККС від 6 квітня 2016 року № 25/бо-16 ОСОБА_1 відмовлено в наданні рекомендації для обрання на посаду судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області безстроково. Проте вказане рішення Комісії було скасоване постановою Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2016 року (справа № 800/247/16).

Однак у подальшому рішенням Комісії від 23 вересня 2016 року № 143/бо-16 ОСОБА_1 повторно відмовлено в наданні рекомендації для обрання на посаду судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області безстроково.

Указане рішення Комісії було оскаржене позивачем до Вищого адміністративного суду України, який постановою від 25 квітня 2017 року відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВККС про визнання неправомірними дій, визнання незаконним та скасування рішення від 23 вересня 2016 року № 143/бо-16 (справа № 800/547/16).

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 8 травня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2017 року у справі № 800/547/16.

Разом із цим рішенням ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 .

Рішенням Комісії від 28 березня 2018 року № 101/ко-18 суддю Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнано таким, що не відповідає займаній посаді, у зв`язку із чим рекомендовано ВРП розглянути питання про його звільнення з посади судді.

Згідно з підпунктом 2 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Такі судді можуть бути призначені на посаду судді в порядку, визначеному законом.

На підставі викладеного ВРП зазначила, що оскільки частиною першою статті 83 Закону № 1402-VIII визначено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією з метою визначення здатності, зокрема, саме судді здійснювати правосуддя у відповідному суді, а встановлені Радою факти та обставини свідчать, що ОСОБА_1 відмовлено в наданні рекомендації для обрання на посаду судді безстроково, тобто про фактичну втрату ним статусу судді, то за результатами розгляду рекомендації Комісії від 28 березня 2018 року № 101/ко-18 слід прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області.

За таких обставин Велика Палата Верховного Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірний висновок ВРП, оскільки відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом № 1401-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом.

Ураховуючи, що строк повноважень судді ОСОБА_1 закінчився 30 квітня 2015 року і рішенням ВККС від 23 вересня 2016 року № 143/бо-16, яке є чинним, йому було відмовлено в наданні рекомендації для обрання на посаду судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області безстроково, а кваліфікаційне оцінювання проводиться стосовно судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково, то висновок ВРП про те, що позивач не міг бути повторно оцінений і підлягає звільненню з посади судді, є правильним, оскільки ґрунтується на нормах закону.

Таким чином, оцінивши обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду вважає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування спірних рішень ВККС та ВРП, оскільки, приймаючи їх, ці органи діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно із частиною шостою статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Л. І. Рогач
Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: В. В. Британчук Л. Й. Катеринчук
Ю. Л. Власов Л. М. Лобойко
І. В. Григор`єва К. М. Пільков
Ж. М. Єленіна В. В. Пророк
І. В. Желєзний О. М. Ситнік
О. С. Золотніков І. В. Ткач