Справа № 120/7392/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 січня 2022 р. Справа № 120/7392/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід О.С.,

за участю:

секретаря судового засідання: Сягайло А.М.

представника відповідача: Лукача Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за 2012-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за 2012-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказом командира відповідача від 07.10.2020 року № 204 останню звільнили з військової служби та виключена зі списків особового складу з 01.11.2020 року. Разом з тим, при звільненні з військової служби грошова компенсація за невикористані дні оплачуваної додаткової відпустки, передбаченої постанови КМУ від 01.08.2012 року № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я», а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах». Не погоджуючись з цим, адже позивач проходила військову службу на посаді старшого механіка відділення передавальних радіопристроїв відділу передавальних радіопристроїв інформаційно-телекомунікаційного вузла, остання звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 12.07.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.07.2021 року за вх. № 44897/21 відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що позивач не перебувала на відповідних посадах, які передбачають надання грошової компенсації за невикористані дні оплачуваної додаткової відпустки, передбаченої постановою КМУ від 01.08.2012 року № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» та не здійснювала бойові чергування.

Ухвалою від 28.10.2021 року розгляд справи вирішено продовжувати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Судове засідання призначено на 30.11.2021 року.

08.11.2021 року за вх. № 73642/21 позивачем надано до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Одночасно позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Цього ж дня за вх. № 73646/21 представником позивача надано до суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У період з 08.11.2021 року по 26.11.2021 року суддя Маслоід О.С. згідно з наказом Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2021 року № 146-в/к перебувала у щорічній основній відпустці.

19.11.2021 року за вх. № 77588 відповідачем, на виконання вимог ухвали від 28.10.2021 року, надано витребувані судом документи.

23.11.2021 року за вх. № 78525 позивачем, на виконання вимог ухвали від 28.10.2021 року, надано витребувані судом документи.

Ухвалою від 29.11.2021 року у задоволені клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

У судовому засіданні 30.11.2021 року представник відповідача поклався на розсуд суду при вирішенні питання про можливість розгляду справи за даної явки учасників справи. На розгляд було поставлено питання про витребування доказів з Галузевого архіву Міноборони України. Представник відповідача не заперечував проти витребування доказів.

Ухвалою від 30.11.2021 року витребувано у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України до 2021 року, інформацію, чи залучалася позивач до несення бойових чергувань в період з 2012 року по 2020 роки; у разі залучення надати інформаційну довідку щодо несення позивачем бойових чергувань у період з 2012 року по 20120роки із розбивкою помісячно; чи надавалась позивачеві у 2012-2020 роках щорічна додаткова відпустка відповідно до ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищенням нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, передбаченої постановою КМУ від 01.08.2012 року № 702. З огляду на неможливість встановлення дійсних обставин справи, суд вважає за необхідне витребувати з власної ініціативи у даній справи докази.

Судове засідання відкладено на 21.12.2021 року.

14.12.2021 року за вх. № 86092/21 Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, на виконання ухвали суду від 30.11.2021 року, надано витребувані судом документи.

21.12.2021 року за вх. № 88135/21 позивачем надано до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

У судовому засіданні 21.12.2021 представник відповідача вважав за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та надав пояснення стосовно позовних вимог. Судом розпочато дослідження доказів. Судове засідання відкладено на 12.01.2022 року.

28.12.2021 року за вх. № 90619/21 позивачем подано заяву про долучення до матеріалів справи доказів.

У судовому засіданні 12.01.2022 року судом закінчено дослідження доказів.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представника відповідача, суд встановив наступне.

Позивач проходила військову службу у відповідача на посаді старшого механіка відділення передавальних радіопристроїв відділу передавальних радіопристроїв інформаційно-телекомунікаційного вузла та наказом командира відповідача від 01.09.2020 року № 30-РС звільнена з військової служби та наказом командира відповідача (по стройовій частині) № 204 від 07.10.2020 року виключена зі списків військової частини з 01.11.2020 року.

При проведенні остаточного розрахунку з позивачем, відповідач, у якій позивач перебував на грошовому забезпеченні, не виплатив грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за 2012-2020 роки.

04.06.2021 року за вх. № 1646 позивач звернулась до відповідача з заявою щодо нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за 2012-2021 роки.

Оскільки листом від 17.06.2021 за вих. № 350/163/1/1011/пс відповідач, на звернення позивача, відмовив провести повний розрахунок з виплатою вказаної компенсації, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - ЗУ № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абз. 2 ч. 4 ст. 9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Ч. 2 та 3 ст. 9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою КМУ від 01.08.2012 року № 702 затверджено Перелік місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, проходження військової служби (крім військовослужбовців строкової служби) в яких дає право на щорічну додаткову відпустку (далі - Постанова № 702). Вказана постанова набрала чинності 13.08.2012 року.

Додаток 2 до Постанови № 702 передбачає військові посади, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5.

Посада, яку обіймав позивач, проходячи військову службу, включена до Переліку № 702 (додаток 2) п. 129.

Наказом Міністерства оборони України від 29.12.2017 року № 711 з урахуванням наказу № 302 від 07.06.2019 року затверджено перелік військових частин, підрозділів, які несуть бойові чергування з протиповітряної оборони, протичовнової оборони, протипідводно-диверсійної оборони та забезпечують недоторканність повітряного простору та простору в межах територіального моря України, а також виконують функцію з прикриття важливих об`єктів. До вказаного переліку включено військову частину НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що Постановою № 702 також затверджено Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

П. 2 Порядку № 702 передбачено, що додаткова відпустка військовослужбовцям, зазначеним у пунктах 1-157 додатка 2 до вказаної постанови, надається із розрахунку: 1 доба додаткової відпустки за кожні 6 діб чергувань.

Позивач, будучи військовослужбовцем, обіймаючи посади, визначені у Переліку № 702, під час проходження служби мала право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст. 10-1 Закону № 2011-XII за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

В матеріалах справи містяться довідка відповідача від 16.11.2021 року за вих. № 350/163/1/1892/пс, згідно якої позивач залучалася до несення бойових чергувань у період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, з 01.01.2020 року по 07.10.2020 року.

Також міститься архівна довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 30.11.2021 року, згідно якої позивач залучалася до несення бойових чергувань у 2012 році, 2013 році та 2014 році.

У рік звільнення вказаних військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені п. 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) та "Про оборону України" від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закон № 1932-XII).

Згідно з ст. 1 Закону № 3543-XII особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1932-XII особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з ст. 1 Закону № 3543-XII мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.

Таким чином, згідно зі змістом наведених норм, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової відпуски.

Водночас, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Крім цього, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; грошова компенсація відпустки особі.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток в особливий період є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

При цьому, припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Згідно з п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Таким чином, суд вважає, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі додаткової.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачеві грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Разом з тим, визначаючи строк, за який слід нарахувати та виплатити таку грошову компенсацію, суд враховує, що згідно архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 30.11.2021 року позивач, згідно наказу відповідача отримала додаткову оплачувану відпустку тривалістю 7 діб у період з 04.11.2013 року по 10.11.2013 року.

З огляду на що, суд вважає за належне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за 2012-2021 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, з урахуванням використаної позивачем додаткової оплачуваної відпустки у цей період.

У цьому контексті суд вказує, що право нараховувати та визначати кількість днів належить відповідачеві, на час розгляду справи відповідачем взагалі заперечувалося право на отримання позивачем грошової компенсацію спірної додаткової відпустки.

Вирішуючи питання про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за 2012-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, суд виходив з такого.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Окрім того, приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

З огляду на те, що судом визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації щорічної додаткової оплачуваної відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за 2012-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, з урахуванням використаної позивачем додаткової оплачуваної відпустки у цей період, відповідно з метою захисту та відновлення порушених прав та інтересів позивача суд вбачає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за 2012-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, з урахуванням використаної позивачем додаткової оплачуваної відпустки у цей період.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись Конституцією України, ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ЗУ «Про оборону України», ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постановою КМУ від 01.08.2012 року № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» та ст. 2, 9, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за 2012-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та з урахуванням використаної нею додаткової оплачуваної відпустки у цей період.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за 2012-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та з урахуванням використаної нею додаткової оплачуваної відпустки у цей період.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 17.01.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна