Справа № 600/6437/21-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 р. м. Чернівці справа № 600/6437/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Хайдарі Рустама Рахмановича від 04.10.2016 ВП №52504577 про відкриття виконавчого провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Маріуци Тетяни Вадимівни від 31.10.2017 ВП №52504577 про арешт майна боржника;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Маріуци Тетяни Вадимівни від 31.10.2017 ВП №52504577 про арешт коштів боржника;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Гаража Євгенія Геннадійовича від 02.03.2021 ВП №52504577 про стягнення виконавчого збору;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Гаража Євгенія Геннадійовича від 02.03.2021 ВП №52504577 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Гаража Євгенія Геннадійовича від 02.03.2021 ВП №52504577 про визначення розміру додаткових витрат;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Євгенії Валентинівни від 24.06.2021 року ВП №52504577 про арешт коштів боржника.

В обґрунтування поданого позову вказувала, що 04.10.2016 р. державним виконавцем Голосіївського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1145140,93 грн на користь ПАТ "ОТП Банк" згідно виконавчого листа №2-2656/10 виданого Голосіївським районним судом м. Києва. Адреса боржника вказана: АДРЕСА_1 . Однак, з 06.03.2012 р. позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а з 15.07.2010 р. по 08.12.2011 р. проживала за адресою: АДРЕСА_3 . Тому вважає, що відповідач не перевірив інформацію про дійсне місце проживання /перебування боржника чи місцезнаходження його майна у м. Києві при вирішенні питання відкриття виконавчого провадження, що призвело до порушення правил підвідомчості та відповідно безпідставного відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 07.12.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження призначено на 14:00 год. 17.12.2021 р.

17.12.2021 р. відкладено розгляд справи на 28.12.2021 р.

Ухвалою суду від 29.12.2021 р. за не виконання відповідачем без поважних причин ухвали про витребування доказів у справі стягнуто з начальника Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченка Дмитра Євгеновича в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4540 грн.

Ухвалою суду від 07.12.2021 року запропоновано відповідачу в п`ятиденний строк, з моменту її отримання, подати відзив на позовну заяву. Копію ухвали від 07.12.2021 року відповідач отримав 07.12.2021 р. о 13:20 год через електронний кабінет та 28.12.2021 р., що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення, проте у встановлений строк відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

21.10.2011 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції від 21.10.2011 р. Згідно вказаного свідоцтва позивачка змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

30.09.2016 р. ПАТ "ОТП БАНК" звернувся до начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчий лист у справі №2-2656/10 виданий 21.02.2011 р. Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , для задоволення вимог ПАТ "ОТП БАНК" в розмірі 1135596,50 грн та 9544,43 грн. Крім того, просили відповідача на підставі ч. 2 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" надсилати документи виконавчого провадження всім учасникам рекомендованими листами. Авансувати витрати на проведення виконавчих дій, в порядку ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" згодні.

Розглянувши подану заяву, 04.10.2016 р. державними виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хайдарі Р.Р. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52504577 з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-2656/10 виданий 21.02.2011 р. Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , для задоволення вимог ПАТ "ОТП БАНК" в розмірі 1145140,93 грн. У пункті 2 вказаної постанови боржника зобов`язано виконати її негайно. Також повідомлено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк буде виконано його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

31.10.2017 р. відповідачем з метою забезпечення виконання виконавчого документу, прийнято постанови, якими накладено арешт на майно, що належить боржнику та арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 , а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 126055,02 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 р. №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції", Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 р. №228 виведено районні у м. Києві відділи державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зі складу Головного територіального управління юстиції у м. Києві та введено їх до складу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюком В.В. прийнято 21.01.2020 р. постанову про передачу виконавчого листа №2-2656/10 виданого 21.02.2011 р. Голосївському районному відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у строк до 21.01.2020 р.

06.02.2020 р. державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цтібор І.І. винесено постанову, якою прийнято виконавче провадження №52504577 з примусового виконання виконавчого листа №2-2656/10 виданого 21.02.2011 р.

02.03.2021 р. державним виконавцем відповідно до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 114514,09 грн.

Крім того, державним виконавцем в межах виконавчого провадження №52504577, також 02.03.2021 р. прийнято постанови про розмір мінімальних витрати виконавчого провадження та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

З метою забезпечення виконання рішення, головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Удавіцькою Є.В. 24.06.2021 р. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1259655,02 грн.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку встановлювались Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, далі - Закон № 606-ХIV).

Статтею 1 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Пунктом 1 частини другої статті 17 Закону № 606-XIV визначено, що виконавчі листи, що видаються судами віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закону № 606-XIV, державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону № 606-XIV у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 606-XIV виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Згідно зі частин першої, другої статті 25 Закону № 606-ХІV, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону № 606-ХIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виходячи з аналізу вказаної статті, боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації процесуальних прав.

Примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа є завершальною стадією процесу захисту невизнаних, оспорюваних або порушених прав, свобод та інтересів осіб. Тому виконавче провадження загалом спрямоване на відновлення прав стягувача. Однак це не повинно зменшувати процесуальних прав боржника. Тим більше, що засадою виконавчого провадження є принцип верховенство права, який своєю чергою складається з таких стрижневих елементів як заборона свавільності та рівність перед законом.

У світлі рішень Європейського суд з прав людини "Сутяжник проти Росії", "Салов проти України" надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, які мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд, заведено називати "правовим пуризмом".

У справі "Ляскай проти Хорватії" Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що за певних обставин механічне застосування законодавства про виконавче провадження під час продажу нерухомого майна боржника може поставити під сумнів дотримання статті 1 Протоколу №1 до Конвенції (пункти 61-70, заява №58630/11).

Позаяк заходи примусового виконання рішень передбачають втручання у право власності боржника, то таке втручання повинно ґрунтуватися на законі, мати легітимну мету та знаходитися у справедливому балансі між його правами та публічними інтересами. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Тому завдання суду в таких випадках полягає в тому, щоб оцінити, чи відповідають застосовані державним виконавцем заходи нормам законодавства про виконавче провадження, і, якщо так, чи не були вони довільними або явно нерозумними.

Водночас окремою засадою виконавчого провадження є його гласність та відкритість. Гласність виконавчого провадження стосується його відкритості для широкої громадськості, а власне відкритість означає відкритість інформації про виконавче провадження для його учасників.

Важливим проявом відкритості у виконавчому провадженні є відкритість для його сторін інформації стосовно тих виконавчих дій, які вчиняються або вчинятимуться у ньому, забезпечена правом бути завчасно повідомленим виконавцем про час і місце вчинення цих дій. У аспекті забезпечення відкритості цієї інформації також є важливим доступ сторін до автоматизованої системи виконавчого провадження, який, окрім іншого, надає їм (чи принаймні створює відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасників виконавчого провадження.

Зрештою здійснення виконавчого провадження з дотриманням принципу відкритості впливає на забезпечення іншої засади такої діяльності - права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання наведених засад під час виконавчого провадження.

Зокрема, Суд зауважував, що права сторони у виконавчому провадженні щодо обізнаності про стан виконавчого провадження будуть належним чином реалізовані лише у випадку вчинення виконавцем дій, спрямованих на надсилання документів у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відсутність доказів направлення виконавцем постанови арешт майна, зокрема боржнику, свідчить про порушення прав останнього бути обізнаним про хід виконавчого провадження та на здійснення своєчасних процесуальних заходів для запобігання порушенню його прав та охоронюваних законом інтересів.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2019 року у справі №910/22695/13.

Також Суд зазначав, що автоматизована система виконавчих проваджень забезпечує можливість формування сторонами виконавчого провадження узагальненої інформації про рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення) та з можливістю роздрукування такої інформації; доступ сторонам виконавчого провадження до документів виконавчого провадження.

Ненаправлення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з відповідним ідентифікатором доступу прямо порушує право сторони щодо доступу до інформації, наявної в автоматизованій системі виконавчих проваджень, яке передбачене законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 жовтня 2020 року у справі №873/26/20.

Отже, передумовою дотримання державним виконавцем вказаних засад та вимог виконавчого провадження є належне сповіщення боржника про виконані чи заплановані виконавчі дії й рішення. Звідси й постає питання актуальності тієї адреси, на яку виконавець надсилає кореспонденцію боржнику.

Стосовно відсутності у Законі України "Про виконавче провадження" обов`язку державного виконавця здійснювати заходи щодо перевірки інформації про адресу місцезнаходження боржника після відкриття виконавчого провадження, суд звертає увагу на таке.

Дійсно, згідно із загальним правилом, що прописане у ст. 31 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює надсилання документів виконавчого провадження на адресу боржника, яка вказана у виконавчому документі. Підставою для зміни виконавцем адреси листування є відповідна заява цього учасника провадження.

Загалом адреса направлення документів виконавчого провадження має бути прив`язана до адресанта і його дійсного місцезнаходження, оскільки це забезпечує комунікацію з ним. Адже процедура листування встановлена не для формальності, а, окрім іншого, покликана забезпечити (чи принаймні створити умови) для доведення інформації про виконавчі дії до учасника виконавчого провадження й надати йому можливість реалізувати свої права й обов`язки. Така особа обґрунтовано очікує, що за адресою його місцезнаходження з нею буде вестися офіційне листування.

Закон, зобов`язує державного виконавця здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність. Як суб`єкт владних повноважень державний виконавець має приймати рішення (вчиняти дії) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та неупереджено.

З огляду на це суд зауважує, що обов`язки державного виконавця та процедура направлення документів виконавчого провадження не повинні здійснюватися нерозсудливо й нівелювати права боржника. Відтак статтю 31 Закону України "Про виконавче провадження" необхідно тлумачити не відособлено, а у взаємозв`язку з рештою принципів, норм і правил законодавства про виконавче провадження.

Суд вважає, що відсутність прямого обов`язку державного виконавця перевіряти адресу місцезнаходження боржника - не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права та інших засад виконавчого провадження й принципів діяльності органів державної виконавчої служби які кореспондуються з приписами частини 2 статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Також відсутність прямої вказівки у Законі України "Про виконавче провадження" на обов`язок виконавця перевіряти відомості про адресу місцезнаходження боржника - не повинна слугувати підґрунтям для формального здійснення владних повноважень.

Тому саме лише направлення кореспонденції на адресу боржника, яка насправді немає стосунку до його місцезнаходження, не завжди автоматично може визнаватися належним виконанням обов`язку щодо інформування боржника про виконавчі дії.

Крім цього, необхідно зауважити, що Закон України "Про виконавче провадження" не містить імперативного припису про те, що протягом виконавчого провадження виконавець повинен беззмінно керуватися виключно тією адресою боржника, яка зазначена у виконавчому документі та заяві стягувача.

Навпаки закон прямо допускає можливість, що під час виконавчого провадження виконавець може встановити іншу адресу такого боржника.

Так, Закон України "Про виконавче провадження" надає виконавцю право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Загалом же про заходи, які може вчиняти виконавець, Закон України "Про виконавче провадження" веде мову у контексті перевірки майнового стану боржника; перевірки виконання боржниками рішень; перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця; перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням; перевірки, чи перебуває майно боржника під арештом.

Водночас закон визначає строки періодичної перевірки майнового стану боржника: у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження, а надалі така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Фактори й чинники, які вимагають від виконавця здійснення перевірки відомостей про адресу місцезнаходження боржника - після відкриття провадження, можуть бути різними і залежати від обставин конкретної справи. Однак здійснення виконавчих дій без їхнього врахування здатне призвести до наслідків, несумісних із засадами виконавчого провадження, зокрема принципу його відкритості.

Своєю чергою, у випадку виявлення даних про іншу адресу боржника, державний виконавець повинен зважати на цей факт та враховувати цю адресу під час подальшого направлення документів.

У інакшому випадку надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм і вчинення дій є проявом переваги форми над змістом та здатне підважити засади виконавчого провадження й призвести до його несправедливості в цілому.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 р. у справі №826/7243/17.

Суд зауважує, що відповідачем не надано до суду доказів направлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення.

Крім того, суд звертає увагу, що сам по собі супровідний лист до постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням адреси боржника не є належним доказом на підтвердження факту надсилання такої постанови та дотримання державним виконавцем вимог частини першої статті 31 Закону № 606-ХIV. Неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження свідчить про обмеження його права на добровільне виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 606-ХI державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Так, як вбачається із матеріалів справи, адреса позивачки у матеріалах виконавчого провадження зазначена: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивач з 06.03.2012 р. зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 .

У постанові Верховного Суду від 5 травня 2021 р. у справі № 620/2957/20 висловлена така правова позиція: "... сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. За описаної вище ситуації (мовиться про справу № 380/7750/20) визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон «Про виконавче провадження» пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця... Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, а також через призму згаданого вище правового висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 380/7750/20, колегія суддів констатує, що відповідач, ухваливши спірну постанову про відкриття виконавчого провадження за повідомленим стягувачем місцем проживання боржника (позивача у справі), яке не є його (боржника) зареєстрованим місцем проживання, й за відсутності належного підтвердження того, що останній має чи будь-коли мав (зокрема, на дану винесення спірної постанови) майно на території міста Києва чи фактично там проживав, діяв неправомірно. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що визначальним при визначенні місця виконання рішення і, заодно, виконавчого округу, має бути зареєстроване місце проживання боржника. Якщо визначене таким чином місце виконання виконавчого документа знаходиться у межах виконавчого округу приватного виконавця, останній має право приймати його до виконання. Зважаючи на наведені мотиви, аргументи відповідача про те, що у виконавчому документі зазначено дві адреси, одна з яких (фактичне місце проживання) є київською, не спростовує того, що місце виконання рішення має визначатися за зареєстрованим місцем проживання боржника.".

З наведеної правової позиції Верховного Суду слідує, що виконання виконавчого документа повинно відбуватись за адресою реєстрації боржника, що сприятиме фактичній реалізації його прав у виконавчому провадженні. Така адреса реєстрації повинна знаходитись в межах виконавчого округу. Лише вказівка на іншу (фактичну) адресу проживання (перебування) боржника, не є достатнім для зміни місця відкриття виконавчого провадження.

Якщо припустити, що для відкриття виконавчого провадження за іншим ніж місце реєстрації боржника достатньо посилання на іншу адресу у виконавчому документі та/або заяві про відкриття виконавчого провадження, то це підмінює законодавчі принципи, закладені в Законі України "Про виконавче провадження" та дозволяє стягувачу фактично на власний розсуд визначати місце виконання, що суперечить змісту і суті названого закону. Застереження закону про можливість виконання за місцезнаходженням боржника або його майна мають значення у випадку, коли в матеріалах виконавчого провадження маються беззаперечні докази, які безальтернативного доводять, що боржник не проживає за місцем реєстрації, наприклад його навчання в учбовому закладі, офіційне працевлаштування в іншому місці.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач діяв протиправно, відкривши виконавче провадження щодо позивачки, яка зареєстрована поза межами виконавчого округу і відсутні докази того, що вона фактично проживає в м. Києві.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак оскаржувані постанови, є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5274,51 грн, що підтверджується квитанціями №91460 від 24.11.2021 р. та №64203 від 06.12.2021 р.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 5274,51 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 04.10.2016 р. ВП №52504577 про відкриття виконавчого провадження.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 31.10.2017 ВП №52504577 про арешт майна боржника.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 31.10.2017 ВП №52504577 про арешт коштів боржника.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.03.2021 ВП №52504577 про стягнення виконавчого збору.

6. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.03.2021 ВП №52504577 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

7. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.03.2021 ВП №52504577 про визначення розміру додаткових витрат.

8. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.06.2021 року ВП №52504577 про арешт коштів боржника.

9. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрольного міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) судові витрати (судовий збір) у сумі 5274,51 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 АДРЕСА_2 НОМЕР_1

Відповідач - Голосіївський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вул. Ломоносова, 22/15,м. Київ,036

Суддя І.В. Маренич