Справа № 540/2618/21
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/2618/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Херсонської міської ради про стягнення відшкодування за час затримки проведення розрахунку при звільненні,

встановив:

В червні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить стягнути з Виконавчого комітету Степанівської сільської ради відшкодування за час затримки проведення фінансового розрахунку при звільненні у сумі 611213,53 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що вона працювала на посаді секретаря Степанівської сільської ради з 20.11.2015 із одночасним здійсненням повноважень секретаря виконавчого комітету Степанівської сільської ради. Рішенням №80 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Степанівської сільської ради» XIII сесії Степанівської сільської ради VII скликання від 23.09.2016 було припинено її повноваження секретаря ради та рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі № 766/12191/16-а поновлено на посаді секретаря Степанівської сільської ради з 24.09.2016. Позивачка зазначила, що на підставі даного рішення суду розпорядженням Степанівської сільської ради № 03-к від 07.03.2019 її було допущено до роботи на посаді секретаря виконавчого комітету відповідної ради у юридичній особі публічного права - Виконавчого комітету Степанівської сільської ради, про що зроблено запис у трудовій книжці та за період часу роботи з 07.03.2019 по 31.05.2019 було нараховано і виплачено 57509,38 грн. заробітної плати (із врахування податків та зборів), що підтверджується відповідною довідкою.

17.06.2019 депутат Степанівської сільської ради ОСОБА_2 була поновлена на посаді секретаря Степанівської сільської ради на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2019, у зв`язку з чим позивачка була усунута у червні 2019 року від виконання обов`язків секретаря Степанівської сільської ради, при цьому відповідачем не було проведено повного розрахунку за час роботи за 2019 рік, в тому числі не виплачена заробітна плата за роботу в органі у червні 2019 року.

Позивач вказала в позові про відбування нею відпустки з 06.06.2019 по 18.06.2019 відповідно до розпорядження Степанівського сільського голови №18-к від 29.05.2019 та зауважила, що 18.11.2019 вона зверталась до Виконавчого комітету Степанівської сільської ради із заявою в якій просила оформити звільнення із внесенням записів до трудової книжки, видати відповідні документи та провести повний фінансовий розрахунок, в тому числі виплатити заробітну плату за червень 2019 року. Та, Виконавчий комітет відповіді на дане звернення не надав та останній не вживає заходів щодо проведення із нею повного фінансового розрахунку за час роботи, у порядку встановленому законом.

Відповідно, позивачка застосовуючи положення Закону України «Про відпустки», вважає та зазначає, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням, як наслідок датою звільнення є останній день її відпустки, тому обрахунок розміру відшкодування за час затримки повного розрахунку має проводитись із 19.06.2019 із розрахунку нарахованої та отриманої заробітної плати за травень і квітень 2019 року.

Застосовуючи положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 та відповідно до довідки про заробітну плату позивачка зазначила, що у квітні 2019 року було нараховано - 24859,45 грн. (кількість робочих днів - 20), а у травні 2019 року - 21285,50 грн. (кількість робочих днів - 22) та сукупно у квітні та травні 2019 року нараховано та отримано - 46144,95 грн. та посилаючись на Додаток 54 «Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату сільських і селищних рад та їх виконавчих органів (крім сільських, селищних рад і їх виконавчих органів, що представляють інтереси об`єднаних територіальних громад)» до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 р. № 363), постанову Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 525 «Про внесення змін у додатки до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268», яка набрала чинності з 25.06.2019, постанову Кабінету Міністрів України від 03 червня 2020 р. № 441 якою було змінено Додаток 54 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268, позивачка із проведеним власним обрахуванням вважає, що розмір її не отриманого заробітку має бути відкоригований шляхом множення відповідного коефіцієнту корегування, з урахуванням середнього заробітку та як наслідок, загальна сума середнього заробітку з 19.06.2019 року по 30.06.2021 року, який підлягає стягненню на її користь становить 611213,53 грн.

Щодо процесуальних рішень у даній справі:

14.06.2021, ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із невідповідністю позовної заяви вимогами ст.ст. 160, 161 КАС України, запропоновано усунути встановлені судом недоліки.

29.06.2021, ухвалою суду, з урахуванням положень ст.ст. 121-123 КАС України визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, поновлено строк звернення до суду та відповідно до положень ст. 257 та ст. 262 КАС України відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачу Виконавчому комітету Степанівської сільської ради протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі запропоновано подати до суду відзив на позовну заяву, разом з усіма доказами на підтвердження викладених у відзиві обставин з дотриманням положень ст. 162 КАС України та роз`яснення наслідків.

04.08.2021, ухвалою суду відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України зупинено провадження у адміністративній справі до набрання законної сили судовим рішення у справі №540/2227/21 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Степанівської сільської ради про зобов`язання вчинити певні дії.

16.12.2021, ухвалою суду відповідно до ч. 1 ст. 237 КАС України поновлено провадження у справі, та за клопотанням позивача, у зв`язку із пп. 1.5 п. 1 рішення Херсонської міської ради від 11.12.2020 № 10 щодо реорганізування шляхом приєднання до Херсонської міської ради - Степанівської сільської ради та відповідно внесення 22.11.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису №019008665 про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації виконавчого комітету Степанівської сільської ради (), замінено відповідача по справі Виконавчий комітет Степанівської сільської ради (код ЄДРПОУ (04526354) на належного відповідача - Виконавчий комітет Херсонської міської ради (, пр-т. Ушакова, 37, м. Херсон, 73003).

Даному відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі запропоновано подати до суду відзив на позовну заяву, разом з усіма доказами на підтвердження викладених у відзиві обставин з дотриманням положень ст. 162 КАС України та роз`яснення наслідків.

Таким чином, відповідачем у даній справі виступає Виконавчий комітет Херсонської міської ради () та ухвала суду від 16.12.2021 надіслана останньому належним чином, отримано представником 13.01.2022, що підтверджується підписом останнього на Реєстрі вихідних документів, що надіслано до Херсоснької міської ради Херсонської області від 04.01.2022.

Станом на 18.01.2022 відзиву від відповідача Виконавчого комітету Херсонської міської ради судом не отримано, наслідки передбачені ст. 162 КАС України останньому відомі.

Суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд враховує положення ч. 6 ст. 162 КАС України, яка визначає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в матеріалах справи документами, в межах визначених процесуальним законодавством строках та з урахуванням положень ч. 6 ст. 162 та ч. 8 ст. 262 КАС України.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Як зазначає ОСОБА_1 , вона працювала з 20.11.2015 на посаді секретаря Степанівської сільської ради.

В даній справі позивачка вказує, що її повноваження, як секретаря Степанівської сільської ради було достроково припинено рішенням № 80 від 23.09.2016 та відповідно з цього часу ОСОБА_1 в судовому порядку оскаржувала рішення та дії Степанівської сільської ради щодо підстав припинення її повноважень та поновлення на посаді, а також в подальшому зобов`язання провести із нею повний фінансовий розрахунок по заробітній платі з 01.06.2019 у строки визначені ст. 116 Кодексу законів про працю України у зв`язку із звільненням її з посади.

Відповідно судом встановлено, що рішеннями Херсонського окружного адміністративного суду у справах №766/12191/16-а від 14.02.2019 та № 540/2227/21 від 21.10.2021 встановлено обставини обрання ОСОБА_1 на посаду секретаря Степанівської сільської ради 20.11.2015 на пленарному засіданні ІІ сесії Степанівської сільської ради VII скликання.

Також даним рішенням суду встановлено, що 23.09.2016 Степанівською сільською радою було прийнято рішення № 80 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Степанівської сільської ради».

За наслідками звернення позивача до суду щодо захисту порушеного права на працю, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі №766/12191/16-а, зокрема щодо частини заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано рішення ХІІІ сесії Степанівської сільської ради VІІ скликання від 23.09.2016 № 80 "Про дострокове припинення повноважень секретаря Степанівської сільської ради"; ОСОБА_1 поновлено на посаді секретаря Степанівської сільської ради з 24.09.2016.

На виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі № 766/12191/16-а, голова Степанівської сільської ради прийняв розпорядження від 07.03.2019 № 03-к про поновлення ОСОБА_1 на посаді секретаря Степанівської сільської ради з 24.09.2016. Вказане розпорядження міститься в матеріалах даної справи (аркуш справи 6).

Та, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2019 у справі №766/12191/16-а, яке залишене без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.02.2020, скасовано рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Таким чином, судами апеляційної та касаційної інстанції у справі №766/12191/16-а встановлено обставини законного припинення повноважень ОСОБА_1 як секретаря Виконавчого комітету Степанівської сільської ради з 23.09.2016.

В наступному, 18.11.2019 позивач звернулася до Виконавчого комітету Степанівської сільської ради із заявою, посилаючись в ній на рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №766/12191/16-а, просила здійснити оформлення її звільнення з посади секретаря відповідної сільської ради, оформити трудову книжку із внесенням відповідних записів щодо звільнення, видати її та розпорядження про звільнення та провести повний фінансовий розрахунок виплат згідно чинного законодавства у тому числі заробітної плати за червень 2019 року.

Дана заява міститься в матеріалах даної справи та з якої вбачається, що заява отримана виконавчим комітетом Степанівської сільської ради 18.11.2019 за вхідним №3/169 (аркуш справи 7).

Суд зазначає, що оскільки у даній справі відсутній відзив від відповідача, суд враховує встановлені обставини у рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 540/2227/21 щодо наявності відповіді Херсонської міської ради від 31.12.2020 на звернення позивачки від 16.12.2020 в якій зазначено, що, серед іншого, відповідно до розпорядження голови Степанівської сільської ради від 07.03.2019 № 03-к позивача було поновлено на посаді секретаря Степанівської сільської ради з 24.09.2016 та враховуючи те, що трудові відносини у ОСОБА_1 виникли з Степанівським сільським головою, у відділі кадрової роботи Херсонської міської ради відсутня особова справа ОСОБА_1 , наразі відсутня можливість вирішити питання, порушене у зверненні.

Відповідно вбачається що, позивачка також в грудні 2020 року зверталась до Херсонської міської ради із аналогічною заявою, але необхідної їй відповіді вона не отримала через те, що відділ кадрової роботи Херсонської міської ради не містить особової справи ОСОБА_1 .

Суд також зазначає та враховує, що у рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 540/2227/21 за предметом позову щодо проведення повного фінансового розрахунку по заробітній платі з 01.06.2019 при звільненні з посади встановлено відсутність факту звільнення ОСОБА_1 з посади секретаря Степанівської сільської ради на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2019 у справі №766/12191/16-а, ОСОБА_1 не звільнена з посади секретаря Степанівської сільської ради з підстав, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування» чи КЗпП України та зважаючи на ту обставину, що позивач не звільнена з посади секретаря ради, у відповідачів не настав обов`язок проведення повного розрахунку згідно зі ст. 116 КЗпП України.

Згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування та обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд вважає обставини встановлені вказаними вище рішеннями у справах № 540/2227/21 та №766/12191/16-а щодо правомірності та законності дій Виконавчого комітету з припинення повноважень ОСОБА_1 на посаді секретаря Виконавчого комітету Степанівської сільської ради з 23.09.2016 та щодо відсутності підстав для проведення з позивачкою фінансового розрахунку у зв`язку із не настанням такого факту як звільнення з посади після її поновлення розпорядженням №03-к від 07.03.2019, не підлягають з`ясуванню та не потребують доказування, та враховуються судом при вирішенні даної справи.

Враховуючи вище встановлене та зазначене суд зазначає, що позивачка після ухвалення рішення П`ятим апеляційним адміністративним судом 30.05.2019 у справі №766/12191/16-а, враховуючи поновлення її на посаді секретаря Степанівської сільської ради розпорядженням № 03-к від 07.03.2019, просила звільнити її належним чином та провести з нею повний фінансовий розрахунок у тому числі виплатити не нараховану та не отриману заробітну плату у червні 2019 року.

Оскільки позивачка не отримувала відповіді та належних рішень, дій від Степанівської сільської ради на її звернення 18.11.2019 та 16.12.2020, вона звертається до суду з даним позовом за захистом порушених прав щодо отримання належних їй сум заробітної плати мотивуючи відсутністю факту звільнення її із спірної посади у зв`язку з чим має отримувати заробітну плату. Відповідно у даній справі позивач наводить свої розрахунки щодо розміру не отриманої заробітної плати починаючи з 19.06.2019 по 30.06.2021, яку просить суд стягнути.

Суд зазначає, що виходячи із заявлених позовних вимог позивачки ОСОБА_1 у резолютивній частині позову просить суд відшкодувати їй за час затримки проведення фінансового розрахунку при звільненні 611 213,53 грн. та в мотивувальній частині позову зазначено про порушене її право на отримання не нарахованої та невиплаченої їй заробітної плати за період з 19.06.2021 по 30.06.2021 із наведенням відповідних розрахунків по спірній сумі заробітної плати.

Відповідно, суд зазначає, що за ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає предметом спору у даній справі є стягнення заробітної плати, у зв`язку з чим необхідно встановити наявність чи відсутність у відповідача обов`язку провести такий фінансовий розрахунок із позивачкою за час затримки виплати заробітної плати за заявлений у позові період червень 2019 - червень 2021 рр.

Враховуючи висновки викладені у рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 540/2227/21 щодо встановлення відсутності факту звільнення ОСОБА_1 з посади секретаря Степанівської сільської ради, доказів такого звільнення до суду не надано, яке набрало законної сили 23.11.2021, також не надання до суду в даній справі відповідачем згідно ст. 163 КАС України з дотриманням абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України відзиву з належно обґрунтованою правовою позицією, належними та достатніми доказами, що спростовували б обставини викладені у рішенні суду по справі 540/2227/21 та зазначені мотиви звернення в даному позові, суд зазначає наступне.

Згідно із п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (абз. 1 ст. 2 Закону №2493-III).

Згідно абз. 4 ст. 3 Закону №2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є зокрема, посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ст. 7 Закону № 2493-III правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно положень ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом та право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За абз. 3 ст. 9 Закону №2493-III посадова особа місцевого самоврядування має право серед визначеного, на оплату праці залежно від посади, яку вона займає, рангу, який їй присвоєно, якості, досвіду та стажу роботи.

Згідно абз. 1, 3 ст. 21 Закону №2493-III посадові особи одержують заробітну плату, розмір якої має забезпечувати достатній життєвий рівень. Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.

На відносини, не врегульовані цим законом, поширюються норми законодавства про працю, зокрема Кодексу законів про працю України (далі - КзпПУ).

Відповідно до ст. 1 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - КЗпП України), останній регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою… (ч. 1 ст. 2 КЗпП України).

Зокрема, щодо права на одержання працівником заробітної плати, порядок її виплати та обов`язок роботодавця щодо її виплати вбачається, що відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

За ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Зокрема, Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Згідно ст. 1 Закону №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

За абз. 1 ст. 2 Закону №108/95-ВР основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці (ст. 3 Закону №108/95-ВР).

Розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати… Мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі застосовується на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у разі застосування погодинної оплати праці (ст. 3-1 Закону №108/95-ВР).

Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел (ст. 4 Закону №108/95-ВР).

Суб`єктами організації оплати праці є: органи … місцевого самоврядування; ….працівники (ст. 5 Закону №108/95-ВР).

Відповідно розділом IV Закону визначено права працівника на оплату праці та їх захист, що кореспондуються із положеннями Конституції України, Законами №2493-IIІ і №108/95-ВР та КЗпП України.

Із аналізу даних правових норм слідує, що правовідносини з приводу проходження служби в органах місцевого самоврядування та відповідно право на отримання належного розміру заробітної плати за відпрацьований робочий час визначено та закріплено Конституцією України та Законами №2493-IIІ і №108/95-ВР, а також КЗпП України.

Як зазначено судом вище, на підставі висновків рішення суду у справі №766/12191/16-а розпорядженням Степанівської сільської ради № 03-к від 07.03.2019 ОСОБА_1 було поновлено на посаді секретаря Степанівської сільської ради з 24.09.2016.

Відповідно до наданої до справи довідки про доходи оформленої та виданої сільським головою Виконавчого комітету Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона Херсонської області Кузьома М.М. № 255 від 31.05.2019 вбачається, що ОСОБА_1 за період часу роботи з 07.03.2019 по 31.05.2019 було нараховано і виплачено 57509,38 грн. заробітної плати (із врахування податків та зборів).

Таким чином, позивач працювала та перебувала на посаді секретаря Степанівської сільської ради за розпорядженням від з 07.03.2019 та отримала за період березень-травень 2019 р. заробітну плату у розмірі 57509,38 грн.

Як вказує в позові позивачка, відповідно до розпорядження Степанівського сільського голови №18-к від 29.05.2019 вона перебувала у відпустці з 06.06.2019 по 18.06.2019 та наполягає, що починаючи з 19.06.2019, з останнього за наступним днем після відбутої відпустки їй не нараховується та не виплачується заробітна плата, а саме не нараховано та не виплачено заробітну плату за червень 2019 року.

В позові позивачка також наводить розрахунки щодо не проведеного відповідачем повного фінансового розрахунку за періоди з 19.06.2019 по 23.06.2019, з 24.06.2019 по 30.06.2019, з 01.07.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 11.06.2020, з 12.06.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 30.06.2021 застосовуючи при цьому показники довідки № 255 від 31.05.2019 щодо обчислення середньої заробітної плати, положення Порядку № 100 та постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006, № 525 від 19.06.2019 щодо розміру посадового окладу спірної посади секретаря та коефіцієнту коригування показників середнього заробітку.

Тобто, у даній справі позивач просить провести розрахунок з 19.06.2019 по 30.06.2021.

Суд враховує, що за довідкою № 255 від 31.05.2019 сума доходу отриманого позивачем за період з 11.03.2019 по 31.05.2019 складає 57509,38 грн. та заборгованості по виплаті заробітної платі немає.

Таким чином, суд встановлює обставини поновлення позивачки на посаді розпорядженням № 03-к від 07.03.2019, нарахування їй заробітної плати відповідно з березня-травень 2019 р., не проведення фінансового розрахунку по заробітній платі у червні 2019 року та зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, встановлені обставини не проведення із позивачем фінансового розрахунку по заробітній платі у червні місяці 2019 року, суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог та захистити встановлене порушене право позивача на отримання належної їй заробітної плати у червні 2019 року шляхом її стягнення.

Щодо решти заявленої суми до відшкодування за час затримки проведення фінансового розрахунку по заробітній платі з липня 2019 року по 30.06.2021 рік, даний заявлений предмет позову є передчасним, оскільки відшкодування саме за час затримки розрахунку може бути заявлений лише в разі настання факту проведення такого розрахунку, у відповідному розмірі та із встановленням кінцевої дати його проведення, у зв`язку з чим в даній частині позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно, суд зазначає, що в даній справі підлягає розгляду та задоволенню вимога щодо стягнення не отриманої заробітної плати у червні 2019 року, щодо неотримання якої саме в цьому місяці позивач зазначає в обґрунтуванні заявлених нею позовних вимог.

Виходячи з того, що обов`язок нарахування та виплати працівнику належного йому розміру заробітної плати за відпрацьований робочий час визначено та закріплено Конституцією України та Законами №2493-IIІ, №108/95-ВР, суд також зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 24 Закону №108/95-ВР заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.

Згідно ст. 6 Закону №108/95-ВР визначено систему оплати праці, до якої входять є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.

Зокрема, тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).

Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі: мінімального розміру посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України;міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів.

Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року….

Згідно ст. 33 Закону №108/95-ВР в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

За порушення законодавства про оплату праці винні особи притягаються до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної та кримінальної відповідальності згідно з законодавством (ст. 36 Закону №108/95-ВР).

Суд також зазначає, що у даній справі відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», вбачається, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення та за п. 12 даної постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до п. 1 розділу 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок № 100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до вимог абз. 3 п. 2 розділу 2 Порядку № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду та у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів (абз. 7 та 8 п. 2 розділу 2 Порядку № 100).

Відповідно до вимог п. 5 розділу 4 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно вимог п. 8 вказаного розділу нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення та виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів) (п. 10 розділу 4 Порядку №100).

Виходячи з аналізу п. 10 Порядку № 100 дає підстави для висновку про те, що коригування заробітної плати на коефіцієнт підвищення відбувається у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах).

Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 31.03.2021 у справі № 580/2196/19.

Відповідно до наявної у справі довідки про доходи №255 від 31.05.2019 ОСОБА_1 за останні два місяці отримала заробітну плату у сумі 46144,85 грн. (у квітні 2019 року - 24859,45 грн. та у травні 2019 року - 21285,50 грн.).

За даними показниками отриманої позивачкою заробітної плати у сумі 46144,95 грн. вбачається відпрацювання нею за квітень і травень 2019 р. 42 робочих дні, відповідно середньоденна заробітна плата становить 1098,68 грн. (46144,95 / 42).

Відповідно до Додатку 54 «Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату сільських і селищних рад та їх виконавчих органів (крім сільських, селищних рад і їх виконавчих органів, що представляють інтереси об`єднаних територіальних громад)» до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 363 встановлено місячний посадовий оклад секретаря ради із чисельністю сільського населення від 3 до 7,5 тис. осіб, у розмірі 5800,00 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 525 "Про внесення змін у додатки до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 № 268", яка набрала чинності з 25.06.2019, внесено зміни у Додаток 54 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 та затверджено місячний посадовий оклад секретаря ради із чисельністю сільського населення від 3 до 7,5 тис. осіб, у розмірі 6200,00 грн.

Враховуючи вищезазначені положення вказаних нормативно-правових актів вбачається, що у період з 19.06.2019 по 23.06.2019 середній заробіток за кількістю відпрацьованих робочих днів складає 3296,04 грн. (3 робочих дні х 1098,68 грн.).

З 25.06.2019 до суми середнього заробітку позивачки має бути застосований коефіцієнт підвищення - 1,0689 (6200 грн. /5800 грн. (посадові оклади)), що становить - 1174,37 грн. = 1098,68 грн. (коефіцієнт підвищення) х 1,0689 (коефіцієнт коригування).

Відповідно за період з 24.06.2019 по 30.06.2019 середній заробіток за кількістю робочих днів складає 4697,48 грн. (4 робочі дні х 1174,37 грн. (коефіцієнт підвищення).

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В даній справі відповідачем не дотримано положення ч. 2 ст. 77 КАС України щодо обґрунтованості своїх дій за спірним предметом позову.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність не виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати за період з 19.06.2019 по 30.06.2019 у сумі 7993,52 грн. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, відповідно в даній частині заявлених позовних вимог позов підлягає задоволенню, вказана сума заробітної плати підлягає стягненню.

За приписами статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_10 Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вражає необхідним захистити порушене право позивача шляхом стягнення з Виконавчого комітету Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 не виплаченої заробітної плати за період з 19.06.2019 по 30.06.2019 у сумі 7993,52 грн. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів та в задоволенні решти вимог суд відмовляє з підстав зазначених у рішенні суду.

Стосовно інших посилань в позові, то суд вважає їх такими, що не впливають на правильність висновків суду та зазначає, що згідно п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Підстави для розгляду питання щодо розподілу судових витрат по справі у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Херсонської міської ради (, пр-т. Ушакова, 37, м. Херсон, 73003) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) не виплачену заробітну плату за період з 19.06.2019 по 30.06.2019 у сумі 7993,52 грн. (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто три гривні 52 коп.) з відрахуванням обов`язкових податків, зборів та платежів.

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 106030000