Справа № 540/7829/21
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/7829/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, Департаменту міського господарства Херсонської міської ради, про визнання протиправним та нечинним рішення Херсонської міської ради від 15.06.2021 року №277,

встановив:

ОСОБА_1 (позивачка) звернулась в суд з адміністративним позовом до Херсонської міської ради, Департаменту міського господарства Херсонської міської ради, в якому просить визнати протиправним та нечинним рішення Херсонської міської ради № 277 від 15.06.2021 р. "Про демонтаж самовільно встановленого металевого гаража на прилеглій території житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ". Визнати протиправним та скасувати доручення Херсонської міської ради про демонтаж металевого гаражу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у позовній заяві зазначила, що споруда встановлена на законних підставах і на земельній ділянці яка перебуває у безстроковому користуванні КП "Херсонтеплоенерго", яка отримана ним в безстрокове користування відповідно до договору про встановлення особистого земельного сервітуту укладеного з Херсонською міською радою. Доказом правомірності встановлення споруди та користування земельною ділянкою є дозвіл з копією абрису земельної ділянки з міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" про те, що вони не заперечують проти встановлення металевого гаражу на прибудинковій території житлового будинку АДРЕСА_1 , поблизу котельної, розташованої за адресою: вул. Небесної сотні, 3. Споруда є нежилим приміщенням; мала бетонний фундамент, стіни виготовлені з металу, який облицьований ДСП та деревиною товщиною 10 см. Загальна товщина стін складає близько 20 см. Споруда мала деревяну стелю та цементну підлогу. Вказане нежитлове приміщення не можна вважати тимчасовою спорудою і до неї не можуть застосовуватись положення Правил № 1051/1051, в яких зазначений порядок демонтажу виключно малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності.

Оскаржуване рішення містить норми регуляторного характеру, які фактично змінюють існуючі норми права, можуть застосовуватися неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і які спрямовані на правове регулювання адміністративних відносин між регуляторними органами та суб`єктами господарювання.

Згідно із Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", та згідно Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", компетенція виконавчого комітету міської ради не поширюється на питання щодо демонтажу (знесення) самочинно збудованого об`єкта. Рішення про демонтаж або знесення побудови може бути прийняте у судовому порядку, під час якого підлягає з`ясуванню, насамперед, питання чи відносить об`єкт до категорії самочинного будівництва, чи інших вимог, визначених статтею 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". У відповідача відсутні повноваження встановлювати порядок демонтажу тимчасових споруд.

Відповідачами надано відзив на позовну заяву в якому викладені критичні зауваження щодо змісту позовних вимог, визначення кола відповідачів та аналізу правових норм застосованих позивачкою. Щодо суті вимог, які стосуються правомірності знесення гаражу, відповідачем зазначено, що позивачем не надано доказів про правомірність встановлення гаражу. Рішень щодо передачі земельної ділянки у власність або користування фізичних або юридичних осіб за вказаною адресою під розміщення гаражів Херсонською міською радою не приймалося. Зазначена земельна ділянка належить до земель комунальної власності Херсонської міської територіальної громади.

Відповідно до містобудівної документації - плану зонування території міста Херсона, затвердженої рішенням міської ради від 20.02.2015 №1724, житловий квартал між вулицями 295-ої Херсонської стрілецької дивізії та Тираспольській розташований на території зони змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови - Ж -3. В даній зоні супутнім видом дозволеного використання території є вбудовані, підземні, напівпідземні гаражі та відкриті стоянки для тимчасового зберігання автотранспорту з розрахунку відповідно до ДБН Б.2.2-12:2019 та розміщення територій для паркування автомобілів. Розміщення окремо розташованих індивідуальних гаражів на території змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови затвердженою містобудівною документацією не передбачено.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті та оцінивши докази, враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності визначена як одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів". Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до частини четвертої статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На виконання ч. 4 ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі Порядок № 244).

Згідно із п. 1.3 Порядку № 244, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Відповідно до п. 2.1 розділу II Порядку №244, підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС.

Відповідно до пункту 2.2 Порядку № 244, замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

п. 2.20. Встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки ТС.

п. 2.21. Відхилення від паспорта прив`язки ТС не допускається.

п. 2.29. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки ТС, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу.

п. 2.30. Розміщення ТС самовільно забороняється.

Таким чином, за положеннями пунктів 2.1, 2.20, 2.21, 2.29, 2.30 Порядку №244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив"язки ТС. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив"язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу, розміщення ТС самовільно забороняється.

Звертаючись в суд із цим позовом до суду, позивачка не надала жодного доказу того, що гараж встановлений нею у відповідності до вищезазначеного законодавства та Порядку №244.

Не надано також суду жодного доказу на підтвердження права власності позивачки на гараж (технічного паспорту, паспорту привязки, свідоцтва про право власності, витягу з Державного реєстру майнових прав чи іншого доказу та ін.).

У позовній заяві позивачка зазначила, що конструкція металевого гаража не є тимчасовою спорудою, а виходячи із її особистих висновків вважає її капітально побудованою, не надаючи на це жодних документів, доказів та зазначаючи про вирішення питання про знесення в судовому порядку як об`єкта самочинного будівництва.

Єдиним доказом підтвердження правомірного будівництва конструкції металевого гаража позивачка надає лист МКП "Херсонтеплоенерго" відповідно до якого останнє не заперечує про встановлення металевого гаражу по вул. Тираспольській за умови дотримання чинного законодавства та узгодження з землекористувачами.

Суд зазначає, що вказаний лист не є дозволом на встановлення гаража, як і не є підтвердженням правомірності виділенні земельної ділянки, чи підтвердженням права власності, а свідчить про протилежне - про необхідність, як в ньому зазначено, "дотримання чинного законодавства та узгодження з землекористувачами", що позивачкою не зроблено.

Таким чином, жодних доказів, що металевий гараж встановлено правомірно як ТС або що він є капітальною забудовою позивачкою не надано. Тому посилання на необхідність дотримання відповідачем судового порядку знесення підлягає відхиленню.

Суд приходить до висновку, що металевий гараж встановлений позивачкою самовільно, а віднесення його до самочинного будівництва як капітальної споруди жодним чином не підтверджено належними доказами. Пояснення позивачки не можуть бути такими.

У зв`язку з цим, суд повністю відхиляє обґрунтування позивачки на необхідність дотримання порядку знесення самочинно побудованого об`єкта у відповідності до Закону України від 17.02.2011 №3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності".

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, суд вважає, що таке не є регуляторним актом як про це зазначає позивачка, а є актом індивідуальної дії.

Суд вважає, що оскільки металевий гараж як тимчасова споруда встановлений самовільно, без дотримання Порядку № 244, за відсутності жодної інформації про його власників, розташований за іншою адресою ніж та де прозиває позивачка, за відсутності жодних ознак самочинного будівництва капітального об`єкта, відповідачі - Херсонська міська рада чи органи державного архітектурно-будівельного контролю, в силу протиправної поведінки позивачки не мали підстав для винесення приписів, повідомлення ОСОБА_1 про самостійне усунення порушень чи вжиття інших заходів реагування.

Суд зазначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 КАС, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У цій справі встановлено, що позивачка самовільно та протиправно встановивши металевий гараж звертається до суду за захистом майнових прав, які вважає, що набула правомірно, але жодних доказів про це не надає і не може надати суду в силу протиправності своїх дій.

Виходячи з викладеного суд повністю відмовляє у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач діяв правомірно.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат.