Справа № 226/3900/21
Суддя: Редько Ж. Є.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/3900/21
Справа № 226/3900/21
Провадження № 2-а/226/3/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в обґрунтування якого вказав, що 15.12.2021 старшим лейтенантом поліції Цимбалюком Сергієм Сергійовичем було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі за текстом КУпАП) у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до вказаної постанови він нібито здійснював рух у темну пору доби на автомобілі, на якому не горіла лампа лівої фари у режимі ближнього світла, та не надав можливості ознайомитись з водійським посвідченням, чим порушив п.31.4.3 та п.2.1а Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Не погоджуючись з цією постановою, позивач вказав, що 15.12.2021 приблизно о 18.00 год біля автомобільної заправки «Mango» по вул.Пугачова в м.Мирнограді Донецької області його зупинив патрульний автомобіль поліції. Працівник поліції, який підійшов до нього, тільки приблизно через 20 хв їх спілкування на його вимогу пред`явив посвідчення на ім`я ОСОБА_2 . Останній повідомив, що під час руху біля будинку АДРЕСА_1 в нього на його автомобілі не горіла ліва лампа ближнього світла, на підтвердження чого показав 10-ти секундне відео на телефоні, на якому не було видно номерного знаку, кольору та марки автомобіля. Не зважаючи на його зауваження ОСОБА_2 став вимагати в нього посвідчення водія, після чого склав постанову. При цьому його права йому не були роз`яснені у повному обсязі, жодні докази його винуватості не досліджувалися, відеофіксація їх спілкування велась частково, а не цілком, у перенесенні розгляду справи з метою пошуку доказів своєї невинуватості йому було відмовлено та повідомлено, що справа розглядається на місці. Вважаючи постанову серії БАБ № 851332 від 15.12.2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП незаконною, позивач просить суд її скасувати.

Позивача ОСОБА_1 до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомив суд про розгляд справи в його відсутність. При цьому позивач надав письмові пояснення, згідно з якими вказав, що перед початком руху на своєму автомобілі BMW він впевнився, що всі світлові прибори у справному стані. У будь-який час доби, коли він вмикає центральний замок свого автомобілю, автоматично включаються фари ближнього світла, задні фари, підсвічення номеру та світло в салоні. Крім того під час руху бортовий комп`ютер не повідомляв звуковим сигналом про технічні несправності автомобіля. Отже 15.12.2021 його автомобіль був повністю справним, і світлові прибори працювали.

Представник відповідача ГУНП в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, згідно з яким вказав, що інспектор діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порушення, на які вказує позивач, інспектором допущено не було. Факт вчинення правопорушення підтверджується постановою. При цьому жодних письмових зауважень, заперечень, пояснень чи клопотань до постанови позивач під час її прийняття не надав. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно з ухвалою судді від 29.12.2021 у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд за правилами ст.286 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що відповідно до копії постанови серії БАБ № 851332 ОСОБА_1 15.12.2021 о 18.42 год біля будинку № 42 по вул.Соборній в м.Мирнограді Донецької області керував автомобілем BMW, номерний знак НОМЕР_1 , у темну пору доби, на якому не горіла лампа лівої фари у режимі ближнього світла, при цьому не пред`явив у спосіб, який надає можливість зафіксувати дані, які містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом, та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.31.4.3 в, п.2.1 а, п.2.1 б ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно з цією постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Вказана постанова винесена інспектором СРПП Відділення поліції № 2 Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області Цимбалюком С.С.

Постанова містить відомості, що до нього додаються відеофіксація правопорушення, запис бодікамери № 1096, пояснення водія на окремому аркуші (п.7).

У п.8 постанови особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, вказала, що їй не роз`яснені права за ст.268 КУпАП та строк оскарження за ст.289 КУпАП.

Також у постанові зафіксовано про отримання позивачем її копії на місці складання. Протокол про адміністративне правопорушення у справі не складався (а.с.10).

Частиною першою ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст.121 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності у тому числі зовнішніх світлових приладів (темної пори доби).

Відповідно до п.19.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, (далі ПДР) у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої:

а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідно до п.31.4.3 в) ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей зовнішніх світлових приладів: якщо у транспортному засобі не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Аналіз наведених правових норм вказує на те, що ліва фара в режимі ближнього світла відноситься до зовнішніх світлових приладів темної пори доби. У разі її несправності при експлуатації механічних транспортних засобів настає відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП.

Відповідно до п.2.1 а) та п.2.1 б) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

За керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, передбачена відповідальність згідно з ч.1 ст.126 КУпАП.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП відповідно до положень ст.222 КУпАП відноситься до компетенції Національної поліції України, тобто постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесено уповноваженою особою.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 Суд зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), необхідно зауважити, що суд має бути неупередженим і безстороннім. Викладене формулювання обставин справи слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За приписами ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.

При цьому жодних доказів того, що, транспортний засіб, яким керував позивач, має несправності у тому числі зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), поліцейським не надано. Здійснений інспектором на нагрудну камеру № 0001096_125912 відеозапис, доданий відповідачем до відзиву на диску, таких відомостей не містить. На цьому відеозаписі зафіксовано спілкування поліцейського з позивачем, процес складання постанови, відібрання письмового пояснення у позивача, який заперечував вчинення ним правопорушення і наполягав на пред`явленні поліцейськими доказів, зокрема, пояснення свідків правопорушення тощо. Також відеозапис містить надання поліцейським Журавльову О.П. відео з мобільного телефону, оглянувши який обидві сторони констатували, що ідентифікувати зафіксований на відео автомобіль не має можливості. Інших доказів правопорушення у тому числі на відхилення доводів ОСОБА_1 посадовими особами не надано.

Між тим відео з мобільного телефону, яке пред`являлося на місті зупинки ОСОБА_1 та яке надане суду як доказ для підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, отриманий з порушенням вимог ст.251 КУпАП, а тому не приймається судом до уваги як належний та допустимий, з огляду на правову позицію Верховного Суду у справі №337/3389/16-а від 30.05.2018.

Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п.9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому відповідно до п.2 ч.1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 2 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Враховуючи зазначене, відео з мобільного телефону не може вважатися доказом, отриманим законним шляхом, оскільки він отриманий не у відповідності до вимог спеціальної норми, а саме ст.40 Закону України «Про національну поліцію».

Крім того відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

У п.7 оскаржуваної постанови вказано, що до постанови додається відеозапис правопорушення. При цьому посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено цей відеозапис, відсутнє. Ця обставина також свідчить про неналежність і недопустимість зазначеного доказу.

Судом відхилено клопотання відповідача про допит в якості свідка інспектора СРПП ВП № 2 Покровського РУП № 2 ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 , який виніс спірну постанову, оскільки свідчення інспектора в суді не можуть бути доказами правопорушення, за відсутності інших доказів, зокрема таких як фото чи відеофіксація.

Отже відповідачем у порушення вимог ст.72 КАС України не надано жодних доказів у підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

В частині притягнення позивача до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, суд зазначає таке.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 вказаного Закону встановлені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

Згідно п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Водночас п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так п.п.1, 2 ч.1 вказаної статті визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо очевидні ознаки , що свідчать про технічну несправність транспортного засобу тощо.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів є неправомірними.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17 та від 22.10.2019 у справі № 161/7068/16-а.

Враховуючи, що інспектор патрульної поліції належним чином не зафіксував та не довів належними і допустимими доказами факту невиконання водієм вимог п.31.4.3 в)ПДР України, а законні підстави для здійснення контролю за наявністю у позивача права користування транспортним засобом були відсутні, суд приходить до висновку, що вимоги посадової особи про пред`явлення документів є незаконними, а отже в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 72, 73, 75, 77, 205, 241, 242, 244, 246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (юридична адреса: вул.Нахімова, б.86, м.Маріуполь Донецької області, 87517, ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії БАБ № 851332 від 15 грудня 2021 року, ухвалену поліцейським СРПП Відділення поліції № 2 Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області Цимбалюком С.С. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП України.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ж.Є.Редько