Справа № 540/7493/21
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/7493/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач), через свого представника, звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №97 від 20.10.2021 в частині не зарахування ОСОБА_1 періоду перебування в Республіці Ангола з 30.08.1988 по 16.04.1991 до страхового стажу протиправним;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 період перебування в Республіці Ангола з 30.08.1988 по 16.04.1991 до страхового стажу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що по досягненню 60 років позивачка звернулась до відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою №10920 від 12.10.2021 року про призначення пенсії. 20.10.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області винесено рішення про відмову у призначенні пенсії №97, яким встановлено, що страховий стаж позивачки становить 25 років 3 місяці 13 днів при необхідних 28 роках. До страхового стажу не зараховано період перебування разом з чоловіком за кордоном з 30.08.1988 року по 16.04.1991 року згідно з довідкою №55/9-470 від 17.04.1991 року, оскільки в довідці не вказано ім`я та по батькові заявниці. Позивачка посилається на записи в трудовій книжці та вказує, що записами підтверджено період проходження нею служби. З наведеного позивачка робить висновок про протиправність спірного рішення та про необхідність покладення на відповідача обов`язку зарахувати даний період до страхового стажу.

Ухвалою від 26.11.2021 позовна заява залишена без руху. Позивач вимоги ухвали виконав.

Ухвалою від 03.12.2021 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 29.12.2021 задоволено клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про залучення до участі у справі співвідповідача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (08500, Київська область, м.Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ).

22.12.2021 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнаються з таких підстав. При зверненні ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком нею не надано належно оформлених документів, що підтверджують її перебування разом з чоловіком ОСОБА_1 з 30.08.1988 по 16.04.1991 за кордоном в Республіці Ангола, а тому 20.10.2021 прийнято рішення № 97 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком.

17.01.2021 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що посилання пенсійного органу на довідку є помилковим, оскільки поряд з довідкою стаж роботи позивачки підтверджено записами в її трудовій книжці.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про свою позицію суд не повідомило, про розгляд справи повідомлене належним чином.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

12.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до відділу обслуговування громадян №11 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з заявою №10920 про призначення пенсії за віком та надала наступні документи:

- паспорт НОМЕР_1 , виданий Київським МВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 21.07.1997, на ім`я ОСОБА_1 ;

- картку фізичної особи-платника податків;

- диплом НОМЕР_2 ;

- трудову книжку НОМЕР_3 , дата заповнення 01.09.1983;

- свідоцтво про народження НОМЕР_4 , видане Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька 28.02.1995;

- свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_5 , дата видачі 07.03.1981;

- паспорт НОМЕР_6 , виданий Ворошиловським РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області 14.03.2011, на ім`я ОСОБА_2 ;

- довідку від 17.04.1991 №55/9-470, видану Всесоюзним експортно-імпортним об`єднанням «Техноекспорт»;

- довідку від 18.04.1991 №55/9-472, видану Всесоюзним експортно-імпортним об`єднанням «Техноекспорт»;

За принципом екстериторіальності заяву позивачки було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області та 20.10.2021 прийнято рішення № 97 про відмову у призначенні пенсії.

За наданими документами та відомостями, що містяться в системі персоніфікованого обліку, загальний страховий стаж позивачки становить 25 років 3 місяці 13 днів.

У наданій позивачкою довідці від 17.04.1991 №55/9-470, виданій всесоюзним експортно-імпортним об`єднанням «Техноекспорт» не зазначено ім`я та по батькові позивачки, прізвище та ініціали її чоловіка, а також підстави для видачі довідки. Крім того, довідка видана всесоюзним експортно-імпортним об`єднанням Техноекспорт та засвідчена його печаткою, проте підписана керівником іншої юридичної особи, а саме директором фірми Інтерком. У зв`язку з чим, до загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період перебування разом з чоловіком ОСОБА_1 за кордоном в Республіці Ангола з 30.08.1988 по 16.04.1991.

Оскільки при зверненні ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком нею не надано належно оформлених документів, що підтверджують її перебування разом з чоловіком ОСОБА_1 з 30.08.1988 по 16.04.1991 за кордоном в Республіці Ангола, 20.10.2021 прийнято рішення №97 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком.

Позивачка не погодилась з такою позицією Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

При вирішенні спору по суті суд ураховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 2, 3 розділу І, п. 50 розділу ІІ, п. 52, 53 розділу ІІІ «Правил про умови праці радянських працівників за кордоном» затверджених постановою державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 365 ввід 25.12.1974 р., на радянських працівників установ СРСР за кордоном поширюється дія законодавства Союзу РСР та союзних республік з особливостями встановленими цими Правилами.

Радянські громадяни, направлені з СРСР та прийняті на місцях з числа членів сімей цих громадян на штатні посади для роботи в установах СРСР за кордоном, вважаються працівниками цим міністерств (відомств), які здійснюють регулюючу або оперативну діяльність по відношенню до відповідних установ СРСР за кордоном.

Всі посадові призначення та переміщення працівників в установах СРСР за кордоном оформлюються наказами (розпорядженнями) зазначених міністерств (відомств) незалежно від наказу відповідної установи СРСР за кордоном. Записи в трудових книжках щодо роботи за кордоном здійснюються цими міністерствами (відомствами).

До стажу роботи за спеціальністю (педагогічний, медичний та ін.) враховується час роботи в установах СРСР за кордоном по цій спеціальності.

В трудові книжки спеціалістів, які направляються на роботу за кордоном, підприємство (установа, організація) вчиняють запис щодо відкомандирування їх у розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном.

Трудові книжки спеціалістів зберігаються на підприємствах, в установах, організаціях, на яких вони працювали до виїзду за кордон.

Посадові призначення та переміщення спеціалістів (в тому числі прийнятих на місця з числа членів сім`ї сімей радянських працівників за кордоном) оформлюються у СРСР наказом по міністерству (відомству), яке направляє спеціалістів, а за кордоном - наказом по апарату радника з економічних питань (а в країнах, в яких відсутній радник з економічних питань, наказом по Посольству СРСР).

Записи в трудові книжки спеціалістів вчиняються по закінченню їх роботи за кордоном підприємствами (установами, організаціями), в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств та відомств. В довідках зазначається час роботи за кордоном і посада, а також підстави їх видачі (номери і дати відповідних наказів).

В трудові книжки спеціалістів, прийнятих на місці з числа членів сімей для роботи у радянських будівельних організаціях за кордоном або на об`єктах, які споруджуються за сприянням СРСР, записи про роботу здійснюються відповідними міністерствами (відомствами).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Зазначений Порядок був затверджений відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. 1 та п. 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до матеріалів справи позивач, на виконання приписів п.п.2.1 п. 2 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надав до пенсійного органу, окрім іншого документ про стаж - трудову книжку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» територіальні органи Пенсійного фонду України мають право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Суд повторно звертає увагу, що підставою для прийняття пенсійним органом оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії стало те, що в довідці від 17.04.1991 №55/9-470, виданій всесоюзним експортно-імпортним об`єднанням «Техноекспорт» не зазначено ім`я та по батькові позивачки, прізвище та ініціали її чоловіка, а також підстави для видачі довідки.

Довідка видана всесоюзним експортно-імпортним об`єднанням Техноекспорт та засвідчена його печаткою, проте підписана керівником іншої юридичної особи, а саме - директором фірми Інтерком.

У зв`язку з чим, до загального страхового стажу ОСОБА_1 . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області не зараховано період перебування разом з чоловіком ОСОБА_1 за кордоном в Республіці Ангола з 30.08.1988 по 16.04.1991.

Разом з тим, суд зауважує, що як вбачається з матеріалів справи, а саме копії трудової книжки позивачки НОМЕР_3 від 01.09.1983 року, остання містить, серед інших, наступні записи:

№6 від 17.08.1988 року звільнена за власним бажанням у зв`язку з відрядженням чоловіка в Народну Республіку Анголу на підставі наказу №46 від 17.08.1988 року;

№7 від 23.07.1991 року прийнята начальником відділу працевлаштування населення та громадських робіт товариства зайнятості на підставі наказу №109 від 19.07.1991 року.

Довідкою ВЕІО Техноекспорт №55/9-470 від 17.04.1991 року підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 30.08.1988 року по 16.04.1991 року перебувала разом з чоловіком за кордоном в Анголі.

В матеріалах справи наявна трудова книжка ОСОБА_1 (чоловіка позивачки) серії НОМЕР_7 від 15.08.1982 року, в якій містяться записи від 30.08.1988 року та від 22.07.1991 року згідно з якими чоловік позивачки перебував на посаді викладача російської мови профтехцентру в місті Сумбе Народної Республіки Ангола та повернувся до СРСР на підставі довідки ВЕІО Техноекспорт №55/9-472 від 18.04.1991 року.

Отже, з урахуванням приписів ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки в трудовій книжці позивача наявні необхідні відомості про період її перебування з 30.08.1988 р. по 16.04.1991 р. в Анголі разом з чоловіком, що не було спростовано пенсійним органом у встановленому законом порядку, відповідач помилково не врахував наведені відомості трудової книжки позивача під час вирішення питання про зарахування вказаного періоду перебування позивача в Анголі, за заявою останньої від 12.10.2021.

Суд зауважує, що з матеріалів справи не вбачається будь - яких об`єктивних сумнівів щодо правильності записів щодо періоду перебування позивача з 30.08.1988 р. по 16.04.1991 р. в Анголі.

Суд вважає необґрунтованим посилання у оскаржуваному рішенні на довідку ВЕІО Техноекспорт №55/9-470 від 17.04.1991 року, як підставу, для не зарахування періоду перебування позивача з 30.08.1988 р. по 16.04.1991 р. в Анголі, оскільки вказана довідка лише зазначає дату вибуття та прибуття у Анголу.

Крім того, відповідачем було надано вказану довідку до матеріалів справи, як належний доказ на підтвердження своїх обґрунтувань.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійний орган, приймаючи оскаржуване рішення дійшов помилкового та необґрунтованого висновку про відмову в призначенні пенсії за віком позивача відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому вважає, що рішення від 20.10.2021 року №97 Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області є такими, що підлягає скасуванню, а позовні в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про покладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області обов`язку зарахувати ОСОБА_1 період перебування в Республіці Ангола з 30.08.1988 по 16.04.1991 до страхового стажу, то суд ураховує позицію Верховного Суду викладену в постанові від 10.06.2020 року в справі №347/576/18, згідно з якою встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення або про перерахунок пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення або перерахунку підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Суд вважає, що належним захистом прав та інтересів позивачки буде покладення Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області обов`язку повторно розглянути заяву позивачки від 12.10.2021 року №10920.

Свою позицію суд мотивує наступним.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі № 810/637/18.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені, зокрема, положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно з пунктом 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок) пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Оскільки рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 20 жовтня 2021 року №97 «Про відмову у призначенні пенсії» визнано неправомірним та скасовано, то заява позивачки №10920 від 12.10.2021 року вважається не розглянутою по суті.

Суд вважає, що належним способом захисту буде зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву позивачки №10920 від 12.10.2021 про призначення пенсії із урахуванням підтвердження періодів перебування ОСОБА_1 в Народній Республіці Анголі в період з 30.08.1988 року по 16.04.1991 року разом з її чоловіком ОСОБА_1 .

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Як передбачає ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З урахуванням викладеного вище позовні вимоги належить задовольнити частково.

Стосовно стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., то суд ураховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача подав договір про надання правової допомоги № 10/11-21 від 10.11.2021 року (прописом в договорі зазначено десятого листопада дві тисячі двадцять п`ятого року).

Додатком №1 до договору про надання правової допомоги №10/11-21 від 10.11.2021 року є протокол погодження гонорару, яким погоджено гонорар адвоката в розмірі 6000 грн. за надання правової допомоги в суді першої інстанції.

10.11.2021 року адвокат виписав квитанцію про сплату юридичних послуг за договором про надання правової допомоги №10/11-21 від 10.11.2021 року на суму 6000 грн.

18.11.2021 року між сторонами укладено акт приймання-передачі наданих послуг №1, відповідно до якого наданими послугами є підготовка позовної заяви та оформлення додатків до позовної заяви.

Відповідач-1 вказав, що розмір витрат на правничу допомогу непропорційно завищено.

При вирішенні питання щодо розміру витрат на правову допомогу суд ураховує, що справа даної категорії є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників сторін в письмовому провадженні; порушення є очевидними; витрати пов`язані з підготовкою, поданням позовної заяви та провадженням справи в суді становлять 6000 грн., тоді як справа є типовою, а правова позиція з даного питання є усталеною та незмінною.

Суд вважає, що співмірним ціні позову та актуальним складності справи було б стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., але ураховуючи часткове задоволення позовних вимог (одну частину з двох), то стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області підлягає 1500 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням частини задоволених позовних вимог (одну з двох) судовий збір у сумі 454,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 20 жовтня 2021 року №97 «Про відмову у призначенні пенсії».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № НОМЕР_8 від 12.10.2021 про призначення пенсії, із урахуванням підтвердження періодів перебування ОСОБА_1 в Народній Республіці Анголі в період з 30.08.1988 року по 16.04.1991 року разом з її чоловіком ОСОБА_1 та зарахуванням цього періоду до страхового стажу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28-ї Армії, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_9 ) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28-ї Армії, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_9 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.М. Морська

кат. 112010200