Справа № 120/3617/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 січня 2022 р. Справа № 120/3617/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Вінниці про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Квартирно-експлуатаційний відділ міста Вінниці про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною, на думку позивача, бездіяльністю відповідача щодо ненадання позачергово йому в складі сім`ї з чотирьох осіб, жилого приміщення або грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення на підставі статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей", статті 46 Житлового кодексу УРСР протягом трьох років з моменту звільнення з військової служби. Тому, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.

17.05.2021 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов від представника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця у якому він просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи зазначає, що позивач перебуває в черзі на отримання житлового приміщення з 24.12.1993 року під № 74 та в списках на позачергове отримання житла з 12.04.2005 року під № 67. Враховуючи, що черга ОСОБА_1 на отримання постійного житла ще не надійшла, просить відмовити в задоволенні позову.

25.05.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він заперечує проти позовних вимог позивача, вважає, що вони необґрунтовані, безпідставні та не підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи відзив, представник відповідача зазначає, що Кабінет Міністрів України не володіє повноваженнями щодо вирішення питання про надання ОСОБА_1 житла, а тому не може надати інформації безпосередньо стосовно предмету позову. На переконання представника відповідача, позивачем не надано жодного доказу який підтверджує порушення його прав з боку Кабінету Міністрів України, тому просить залучити до участі в справі співвідповідача Міністерство оборони України та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

13.07.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній наводить свої аргументи щодо обґрунтованості його позовної заяви та вважає, що у відзиві представник відповідача не спростував твердження стосовно суті позовних вимог, тому просить задовольнити його позов у повному обсязі.

02.08.2021 року від позивача до суду надійшла заява, в якій він просив врахувати розгляд Вінницьким окружним адміністративним судом справи № 757/16493/19-ц.

Ухвалою суду від 11.08.2021 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача Міністерство оборони України. Даною ухвалою встановлено співвідповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.

09.09.2021 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов від представника Міністерства оборони України в якому останній зазначив, що з довідки КЕВ м. Вінниця вбачається, що в списках військовослужбовців Вінницького гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов, старший прапорщик ОСОБА_1 перебуває в загальній черзі з 24.12.1993 року за № 141 та в списках на позачергове отримання житла з 12.04.2005 року за № 116. Представник відповідача вказує, що черговість визначається виходячи з часу перебування військовослужбовця на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень). Враховуючи те, що попереду позивача на квартирному обліку перебувають інші особи, які мають рівнозначні пільги, надати йому житло раніше за них немає законних підстав, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, відповідно до витягу з наказу командира повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 12.04.2005 року № 13-пм старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п. 63, п.п. б (за віком), з правом носіння військової форми одягу, у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та з залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.

Таким чином, відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач набув право на позачергове отримання житла та відповідно до пункту 8 статті 1 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" (в редакції Закону від 31.03.2005, чинної на момент звільнення), позивач мав бути забезпеченим житлом протягом трьох років з дня звільнення, тобто до 12.04.2008 року.

Враховуючи, що позивача у вказаний строк не було забезпечено житлом, останній звертався із заявами щодо вирішення житлового питання про що свідчать наступні відповіді.

Так, листом від 02 квітня 2008 року Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено ОСОБА_1 , що питання забезпечення його житлом у Вінницькому гарнізоні знаходиться в компетенції начальника КЕВ м. Вінниця.

Листом від 01 березня 2018 року Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України повідомило позивача, що він перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, з 24 грудня 1993 року - у загальній черзі за № 141 та з 12 квітня 2005 року - у списках осіб, що користуються правом позачергового отримання житла за № 116.

Листом від 26 вересня 2018 року Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України повідомило ОСОБА_1 , що за обліковими даними квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця його сім`я складом з чотирьох осіб перебуває у Вінницькому гарнізоні на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, з 24 грудня 1993 року - у загальній черзі за № 129 та з 12 квітня 2005 року - у списках осіб, що користуються правом позачергового отримання житла за № 112. Позивача повідомлено, що на день надання даної відповіді вільний житловий фонд у Вінницькому гарнізоні відсутній та роз`яснено, що згідно з Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728 "Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян" передбачено можливість за особистою заявою виплачувати грошову компенсацію за належне для отримання житло військовослужбовцям. Також вказано, що питання надання заявнику постійного житла або виплати зазначеної компенсації буде розглянуто відповідно до черговості перебування на квартирному обліку, з урахуванням пільг, за умови надходження житла до Вінницького гарнізону або виділення коштів на виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.

Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що з боку відповідача допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання йому позачергово житла, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Правове регулювання забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом здійснюється Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з абзацу 1 пункту 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом 4 пункту 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Пунктом 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах (далі - військові частини), а у разі їх розформування - у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі - компенсація) установлено Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №728 (далі Порядок №728).

Приписами пункту 3 цього Порядку зазначено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Відповідно до пункту 5 Порядку №728, черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.

Згідно із пунктом 6 вказаного Порядку підставою для відмови у наданні військовослужбовцю та членам його сім`ї компенсації є їх зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або виключення із списків громадян, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.

Пунктом 11 цього ж Порядку передбачено, що для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру житловій комісії подаються такі документи:

- рапорт військовослужбовця (заява особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку, або члена сім`ї, зазначеної в абзацах четвертому і п`ятому пункту 2 цього Порядку) та нотаріально посвідчена згода членів його сім`ї на отримання компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення;

- довідка про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання (перебування);

- копії паспорта військовослужбовця і повнолітніх членів сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов;

- копія свідоцтва про шлюб (за наявності);

- копія свідоцтва про народження дитини (за наявності);

- копія облікової картки фізичної особи - платника податків (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов);

- копія свідоцтва про право власності на житло за його наявності (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов);

- довідка про отримання (неотримання) житла військовослужбовцем з колишнього місця перебування його на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов;

- документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нерухоме майно;

- дозвіл органу опіки і піклування на отримання неповнолітнім членом сім`ї компенсації у випадках, визначених законодавством.

Пунктом 12 Порядку №728 житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні.

Отже, Порядком № 728 визначено, що за результатами розгляду заяви особи, звільненої з військової служби в запас, про надання згоди на отримання компенсації за належне їй для отримання жиле приміщення, житлова комісія повинна прийняте рішення про задоволення такої заяви або про відмову у її задоволенні.

Згідно виписки з протоколу № 18 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 від 21 березня 2005 року, яким постановлено залишити на квартирному обліку старшого прапорщика ОСОБА_1 для «позачергового» одержання житла при Військовій частині НОМЕР_2 , зі складом сім`ї з чотирьох осіб, суд констатує, що житловою комісією не прийнято рішення щодо надання чи відмови у наданні грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення позивачеві у відповідності до вимог п. 12 Порядку № 728.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 02 квітня 2008 року повідомлено ОСОБА_1 , що питання забезпечення його житлом у Вінницькому гарнізоні знаходиться в компетенції начальника КЕВ м. Вінниця.

Листом від 01 березня 2018 року Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України повідомило позивача, що він перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, з 24 грудня 1993 року - у загальній черзі за № 141 та з 12 квітня 2005 року - у списках осіб, що користуються правом позачергового отримання житла за № 116.

Листом від 26 вересня 2018 року Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України повідомило ОСОБА_1 , що за обліковими даними квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця його сім`я складом з чотирьох осіб перебуває у Вінницькому гарнізоні на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, з 24 грудня 1993 року - у загальній черзі за № 129 та з 12 квітня 2005 року - у списках осіб, що користуються правом позачергового отримання житла за № 112. Позивача повідомлено, що на день надання даної відповіді вільний житловий фонд у Вінницькому гарнізоні відсутній та роз`яснено, що згідно з Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728 "Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян" передбачено можливість за особистою заявою виплачувати грошову компенсацію за належне для отримання житло військовослужбовцям. Також вказано, що питання надання заявнику постійного житла або виплати зазначеної компенсації буде розглянуто відповідно до черговості перебування на квартирному обліку, з урахуванням пільг, за умови надходження житла до Вінницького гарнізону або виділення коштів на виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.

Із зазначеного випливає, що а ні відповідачами, ні третьою особою не було прийнято рішення про відмову у наданні позивачу постійного житла чи про надання такого, а лише повідомлено, що він перебуває на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та у списках осіб, що користуються правом позачергового отримання житла.

Разом з тим, оформлене протоколом №18 від 21.04.2005 року рішення відповідача та відповіді на звернення позивача не є відмовами ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, оформленими відповідно до Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №728.

При цьому суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 № 671 затверджено Положення про Міністерство оборони України, відповідно до п.п. 3-4 якого, основними завданнями Міноборони зокрема є:

здійснення заходів, спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки ;

здійснення відповідно до законодавства правового і соціального захисту військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил, забезпечує надання жінкам і чоловікам рівних прав та можливостей, запобігання та протидію насильству за ознакою статі;

організація відповідно до законодавства забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей жилими приміщеннями.

В свою чергу, Міністерством оборони України видано наказ від 03.07.2013 року № 448, яким затверджено Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних сил України, відповідно до якого діють квартирно-експлуатаційні відділи, що приймають безпосередню участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Таким чином, саме Міністерство оборони України, його структурні підрозділи та підпорядковані йому органи, установи наділені повноваженнями щодо вирішення питання про забезпечення житлом позивача.

Відтак, оскільки у межах спірних правовідносин, в порушення приписів Порядку № 728 не було прийнято жодного з нормативно передбачених рішень - суд з метою відновлення порушеного права позивача дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття за заявою ОСОБА_1 рішення, передбаченого Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 728.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання позачергово надати ОСОБА_1 в складі сім`ї з чотирьох осіб жиле приміщення або грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення - суд констатує, що така є передчасною, оскільки, як було зазначено судом відповідачем не було прийнято передбаченого Порядком № 728 рішення про задоволення або про відмову у задоволенні заяви позивача.

При цьому, пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

При обранні належного способу захисту, суд зважає на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, встановивши порушення прав позивача, суд має обрати такий захисту, який з урахуванням конкретних обставин справи буде ефективним з точки зору частини першої статті 2 КАС та статті 13 Конвенції та виключатиме можливі подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, наведене поняття дискреційних повноважень, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відтак, з метою відновлення порушеного права позивача, з огляду на встановлену протиправну бездіяльність відповідача щодо неприйняття жодного з рішень, передбаченого Порядком № 728 - суд зазначає, що здійснення належного захисту можливе шляхом зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання згоди на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, та прийняти рішення про задоволення заяви або відмову у її задоволенні відповідно до Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 02.09.2015 року № 728.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не прийняття рішення, передбаченого Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення за заявою позивача та відповідно, зобов`язання відповідача здійснити розгляд даної заяви та прийняти відповідне рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати понесені позивачем у розмірі 908,00 грн. підлягають відшкодуванню у сумі 454,00 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог.

Разом з тим, вказана сума судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України, оскільки саме бездіяльність міністерства та його структурних підрозділів призвела до спірних правовідносин.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не прийняття за заявою ОСОБА_2 рішення, передбаченого Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 728.

Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити розгляд заяви ОСОБА_2 щодо надання згоди на отримання жилого приміщення або грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї жиле приміщення, та прийняти рішення про задоволення заяви або відмову у її задоволенні відповідно до Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 02.09.2015 року № 728.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 )
Відповідач: Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України (, адреса: вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008)
Відповідач: Міністерство оборони України (, адреса: просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168)
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Вінниці (, адреса: вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21009).

Суддя Чернюк Алла Юріївна