Справа № 540/5072/21
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/5072/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020р. №Ф-18780-51У.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2021р. позивачка дізналась про існування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 06.05.2021р. у розмірі 35 588,74 грн. Протиправність оскаржуваної вимоги позивачка обґрунтовує тим, що станом на дату формування вимоги не займається підприємницькою діяльністю, працює за трудовим договором. Зазначає, що усі передбачені законодавством податки, у тому числі ЄСВ за неї сплачував роботодавець. Вважає, що вказана вимога прийнята відповідачем всупереч нормам ПК України.

Ухвалою суду від 10.09.2021р. позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення її недоліків. Позивач усунув недоліки заяви.

Ухвалою суду від 23.09.2021р. відкрито спрощене провадження в справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі надало відзив на позов. З позовом відповідач не погоджується, зазначає, що фізична-особа підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Зазначено, що позивачка з 12.05.1999р. перебуває на обліку, як платник податків за видом діяльності - 52.62 Роздрібна торгівля з лотків та на ринках. З 06.05.1999р. зареєстрована за №21/14-008728/2114, як фізична особа-підприємець, яка сплачує єдиний внесок від суми доходу, отриманого від цієї діяльності. З 01.07.2002р. зареєстрована платником податку на додану вартість, реєстраційний №82336163. Згідно інтегрованої картки платника позивачки, станом на 18.11.2020р. за нею обліковується борг з ЄСВ в сумі 35 588,74 грн., тому була сформована вимога від 18.11.2020р. №Ф-18780-51 та направлена на її адресу, як платника єдиного внеску. Так як направлена вимога повернулась відправнику без вручення через закінчення терміну зберігання, відповідач дійшов висновку про її належне вручення згідно приписів п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України, тому сформував та направив на примусове виконання до територіального органу ДВС України вимогу №Ф-18780-51У, якою визначено, що за позивачкою станом на 06.05.2021р. рахується борг з ЄСВ в сумі 35 588,74 грн. Відповідач вказує на те, що згідно відомостей ЄДРПОУ, позивачка не зверталась до державного реєстратора із заявою про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за власним рішенням. З огляду на те, що як станом на момент нарахування боргу з ЄСВ, так і станом на момент формування спірної вимоги, позивачка знаходилась на загальній системі оподаткування і не перебувала у стані припинення чи ліквідації, вказане на переконання відповідача, свідчить про правомірність дій контролюючого органу.

Ухвалою суду від 06.12.2021р. справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Призначено підготовче засідання на 28.12.2021р.

Ухвалою суду, постановленою 28.12.2021р., закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.01.2022р.

Ухвалою суду від 17.01.2022р. вирішено замінити відповідача у справі - Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі () на правонаступника - Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (код ЄДРПОУ ВП 43995495).

Відповідач подав заяву, згідно якої просить здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні.

Позивачка подала заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату без зазначення підстави для прийняття судом відповідного рішення, у зв`язку із чим, в силу необґрунтованості поданої заяви, суд залишає її без задоволення.

Враховуючи означені обставини, заяву відповідача та необґрунтованість заяви позивачки, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 194, п. 1 ч. 3 та ч. 9 ст. 205 КАС України, вважає за доцільне здійснювати розгляд даної справи у порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступні обставини.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) 06.05.1999р. зареєстрована як фізична особа-підприємець, яка має сплачувати єдиний внесок від суми доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності.

З 12.05.1999р. перебуває на обліку, як платник податків, за видом діяльності: 52.62 Роздрібна торгівля з лотків та на ринках, а з 01.07.2002р. зареєстрована платником єдиного внеску за реєстраційним №21/14-0011441/21144.

16.09.2004р. Господарським судом Херсонської області за позовом Державної податкової інспекції у м. Херсоні (справа №13/314-ск) ухвалено рішення, яким припинено підприємницьку діяльність приватного підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), яка після одруження 30.12.1999р. із ОСОБА_3 , отримала прізвище - ОСОБА_1 (а. с. 15).

18.11.2020р. ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18780-51, згідно з якою станом на 31.10.2020р. заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 35 588,74 грн.

Вимогу направлено на адресу реєстрації позивачки, вказаної у паспорті (стор. 12): АДРЕСА_1 , проте вимога повернулась на адресу відправника без вручення, натомість із відміткою «за закінченням строку зберігання».

За наведених обставин, відповідачем сформовано вимогу від 18.11.2020р. за №Ф-18780-51У, згідно з якою станом на 06.05.2021р. заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 35 588,74 грн.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивачка звернулась із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2464-VI).

Згідно з п. п. 1 та 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Таким чином, визначення наявності у особи статусу фізичної-особи підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку сплати єдиного внеску.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №2464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 1, 4 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Взяття на облік осіб, зазначених у п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, в п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. п. 2 та 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 ст. 8 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених, з у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Платники єдиного внеску, зазначені у п. п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у п. п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VI).

Таким чином, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. За будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

З урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, задля досягнення мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок сплати його роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.11.2019 року (справа №160/3114/19), від 04.12.2019 року (справа №440/2149/19), від 23.01.2020 року (справа №480/4656/18), від 03.04.2020 року (справа №140/642/19), від 19.06.2020 року (справа №824/876/19-а).

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що позивачка не зверталась до державного реєстратора із заявою про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за власним рішенням, тому на дату формування вимоги позивачка як платник податку, не перебувала у стані припинення чи ліквідації.

Згідно з обліковими даними інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 06.05.2021р. заборгованість позивачки по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) становила 35 588,74 грн. Заборгованість виникла через несплату єдиного внеску за 12 місяців 2017р. (3200 грн.*12міс.*22% = 8448), за 3 місяці 2018р. (3723 грн.*22% = 819,06 *3міс. = 2457,18), за 3 місяці 2019р. (918,06*3міс. = 2754,18), за 3 місяці 2020р. (4723*22%) * 3міс.) = 3117,18 грн. ЄСВ за березень - травень 2020р. не нараховувався на підставі п. 9-10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464.

У позові зазначається, що позивач підприємницької діяльності не здійснює, з вересня 2008р. працює за трудовим договором.

До матеріалів справи долучено копію витягу з трудової книжки позивачки, згідно з якою ОСОБА_1 з 01.09.2008р. прийнята на посаду вчителя української мови та літератури Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Херсонської міської ради; з 06.11.2013р. працює вчителем української мови та літератури Херсонської спеціалізованої шкоди І-ІІІ ступенів №30 (записи 17, 27, стор. 14-15, 46-47). Відмітка про звільнення відсутня.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачка була зареєстрована фізичною особою-підприємцем 06.05.1999р.

З 1 липня 2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV (далі - Закон №755-IV), яким врегульовано відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, та передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону №755-IV державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Статтею 17 Закону №755-IV, в редакції на час внесення відомостей про фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Закону №755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем (далі - заявник), повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 2 р. VIII «Прикінцеві положення» Закону №755-IV державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом №755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 1 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 року у справі №260/81/19 статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, і відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 1 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

У позовній заві стверджується, що позивачкою державному реєстратору реєстраційної картки не подавалось, свідоцтво про державну реєстрацію не отримувалось. Водночас, як встановлено судом, у ЄДРПОУ відомості про позивачку - відсутні.

З матеріалів справи встановлено, що 16.09.2004р. припинено підприємницьку діяльність позивачки, підстава: судове рішення.

Доказів на підтвердження скасування/зміни означеного рішення матеріали справи не містять.

Належні та допустимі докази волевиявлення позивачки щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 1 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію в матеріалах справ відсутні, тоді як позивачка заперечує здійснення підприємницької діяльності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.07.2020р. у справі №260/81/19 дійшла висновку, що відсутність офіційного підтвердження в особи статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, та за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування з відповідним статусом.

Також суд зауважує, що відповідачем не підтверджено, що у період 2017-2020 роки позивачкою подавалася до контролюючого органу звіти щодо нарахування та сплати єдиного внеску.

Належних та допустимих доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання від такої діяльності доходу у зазначений період відповідачем до суду не надано.

Враховуючи зазначені обставини у справі та законодавчі положення, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на період нарахування ЄСВ, а також на нараховування та сплату роботодавцем за позивачку, як за застраховану особу, єдиного внеску з вересня 2008р., суд приходить до висновку, що оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період за який винесена оскаржувана вимога нараховував та сплачував роботодавець за період 2017-2020 року, що не враховано контролюючим органом при винесені оскаржуваної вимоги.

При цьому, суд звертає увагу, що саме до компетенції контролюючого органу віднесено перевірку сплати єдиного внеску у розмірі не менше мінімального, тоді як суд перевіряє обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, однак не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. В свою чергу рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Окрім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами разом з Конвенцією як джерело права, та яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06).

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, прецедентну практику ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 19, 161- 163, 167 КАС України, суддя

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (код ЄДРПОУ ВП 43995495, 73022, просп. Ушакова, 75) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020р. №Ф-18780-51У.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції №52886933 від 07.09.2021р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 111060000