Справа № 560/15396/21
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
іменем України
17 січня 2022 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» щодо не проведення повного розрахунку в день звільнення 20 січня 2020 року з грошової компенсації вартості за не отримане речове майно; 2) стягнути з Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» компенсацію за не отримане речове майно у розмірі 10647,54 грн; 3) стягнути з Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) у розмірі 149922,24 гривень.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що під час звільнення відповідачем не було проведено повний розрахунок за недоотримане речове майно на суму 10647,54 грн. В травні 2021 року звернулась до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно, однак отримала відмову. Також вважає, що відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 09.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

29.11.2021 до суду поступив відзив на позовну заяву від 26.11.2021 №10/6090, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що Державною установою «Шепетівська виправна колонія (№98)» неодноразово здійснювались заходи щодо отримання коштів від органів управління на відповідні цілі, зокрема, листом від 12.06.2021 № 6/2927, від 14.12.2020 № 13/6563 надавалась інформація до Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, щодо сум компенсації належних до виплати особам за не отримане речове майно. Листом від 14.06.2021 № 13/2987 направлено запит до державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» щодо можливості виділення коштів для виплати грошової компенсації. 16 листопада 2021 року на адресу відповідача надійшли зміни до кошторису та довідкою про зміни до кошторису №41 за КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» виділено фінансування на відповідні цілі. 19 листопада 2021 року з позивачем був здійснений повний розрахунок заборгованості за грошову компенсацію замість предметів речового майна особистого користування які підлягають видачі. Також зазначає, що особи рядового і начальницького складу не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а відповідно проходять публічну службу. Порядок проходження служби у Державній кримінально-виконавчій службі урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, відтак на них не поширюються норми КЗпП України.

Позивач подала до суду відповідь на відзив від 06.12.2021, у якій зазначила, що відповідачем 19.11.2021 здійснено повний розрахунок заборгованості щодо виплати грошової компенсації за не отримане речове майно. Разом з тим, відповідно до вимог статей 116, 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи те, що станом на день звільнення позивача спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці працівників кримінально-виконавчих установ, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому слід застосувати норми статей 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення працівника з кримінально-виконавчої установи.

З`ясувавши обставини на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог так і заперечень, оцінивши надані учасниками справи докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Згідно з витягом з Наказу начальника Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" від 11.01.2020 №11/ОС-20, позивача з 20.01.2020 звільнено зі служби (арк. спр. 9).

Позивач звернулася до Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" із заявою щодо нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, однак листом №13/3567 від 12.07.2021 повідомлено, що на даний час розрахунок не проведено, оскільки бюджетних асигнувань не надходило (арк. спр. 8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9-1 Закону №2011-XII, зокрема, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Згідно з п. 3 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п. 4 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно з п. 5 Порядку № 178, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Із вищенаведених законодавчих приписів убачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно.

Довідкою відповідача №6/6041 від 24.11.2021 стверджено, що ОСОБА_1 нараховано та виплачено компенсацію за належні предмети речового майна в сумі 10487,83 гривень.

Позивач у відповіді на відзив також стверджує отримання компенсацію за належні предмети речового майна, тому, з врахуванням встановленого, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) у розмірі 149922,24 гривень, суд зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, не проведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (зокрема, індексації та компенсації відпустки) роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Водночас, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так як остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем тільки 19.11.2021 періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 20.01.2020 (з дати звільнення) по 19.11.2021.

Середньоденний заробіток позивача, відповідно до довідки відповідача №6/5076 від 04.10.2021, складає 242,59 гривень (арк. спр. 14798,15 грн / 61).

Отже, за період з 20.01.2020 по 19.11.2021 розмір коштів пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, складатиме 162535,30 грн (242,59 грн х 670 днів).

Верховним Судом сформовано ряд правових позицій щодо подібних правовідносин, зокрема, у справах №821/1083/17, №761/9584/15-ц, №806/2473/18, який передбачає співмірність розміру виплат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, що законодавчо не врегульовано. Тобто, застосовується різний механізм розрахунків з дотриманням принципів пропорційності, справедливості та врахування обставин, що впливають на визначення її розміру.

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правових позицій Верховного Суду щодо співмірності, які є різними щодо методики розрахунку за відсутності законодавчого врегулювання, суд першої інстанції вважає, що позивач частково довів позовні вимоги, адже сума 162535,30 грн є не співмірною із сумою боргу - 10487,83 гривень (більше ніж у 15-ть разів суми боргу), тому співмірною сумою буде сума вчасно не виплачена ОСОБА_1 у розмірі 10487,83 гривень. При цьому, суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку вчасно у повному обсязі у порушення вимог ст. 117 КЗпП України, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач була звільнена від сплати судового збору.

Згідно з ч. 1- 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 5, 7 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації виключно стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи встановлено, що позивач подав підтверджуючі докази надання правової допомоги, зокрема: договір про надання професійної правової допомоги укладений 25.06.2021, опис робіт та розрахунок, квитанції.

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

З врахуванням предмету спору, ця справа не є складною, значення справи для сторін, розгляд справи та результат її вирішення не вплинув на репутацію сторони, і не викликав публічний інтерес. Також, суд вважає що виготовлення позовної заяви (6,5 год), про яке представник позивача вказує у розрахунку, охоплює в себе ознайомлення з наданими позивачем документами, їх аналіз, вивчення законодавства (4 год).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 3000,00 гривень у суді першої інстанції є співмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягом послуг, тому підлягають стягненню з відповідача.

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 143, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.01.2020 по 19.11.2021 в сумі 10487,83 (десять тисяч чотириста вісімдесят сім гривень вісімдесят три копійки) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень за рахунок асигнувань Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 17 січня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Державна установа "Шепетівська виправна колонія (№98)" (вул. Тараса Шевченка, 60, с. Кліментовичі, Шепетівський район, Хмельницька область, 30433 , код ЄДРПОУ - 08564788)
Головуючий суддя А.І. Петричкович