Справа № 654/1669/21
Суддя: Сіянко В. М.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 654/1669/21
Провадження №2-а/654/2/2022
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року Голопристанський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Сіянко В.М.

за участю секретаря Петришак В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голопристанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив скасувати постанову №22 від 09.06.2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 1700 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 03.06.2021 він добровільно без виклику з`явився до Голопристанського районного центру комплектування та соціальної підтримки для отримання приписного свідоцтва. До цього жодного виклику до військкомату він не отримував. Незважаючи на це, позивача звинуватили в тому що він порушив Закон «Про військовий обов`язок і військову службу» та винесли оскаржувану постанову. Позивач вважає дану постанову незаконною, оскільки відповідно до вимог вказаного закону органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності щороку у строки та в порядку, встановлені Кабінетом Міністрів України, зобов`язані подавати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списки громадян України, які підлягають приписці до призовних дільниць. Для приписки до призовної дільниці громадяни України зобов`язані особисто прибути до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в строк, зазначений у повістці, та подати необхідні документи, перелік яких установлюється Міністерством оборони України. Тобто отримавши список громадян України, які підлягають приписці до призовних дільниць, до якого повинен бути включений позивач, військкомат повинен був направити повістку, в якій зазначити коли необхідно з`явитися до призовної дільниці. Але жодної повістки позивач не отримував, тому всі звинувачення в його адресу є безпідставними.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Чухрай В.М. позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення №22 від 09.06.2021 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП та накладено штраф у сумі 1700 грн.

З постанови вбачається, що « ОСОБА_1 по теперішній час не став на військовий облік у територіальний центр комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання, чим порушив вимоги ст.ст. 14, 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», правопорушення скоєно в особливий період».

Позивач, не погодився з даною постановою та звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Склад адміністративного правопорушення обов`язково має містити наступні ознаки: об`єкт правопорушення, суб`єкт правопорушення, об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення.

Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Суб`єкт правопорушення - спеціальний, тобто призовники, військовозобов`язані, резервісти.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі, як умислу так і не обережності.

Так, п.9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено: щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

З огляду на викладене, вбачається, що до 09.06.2021 року позивач не був приписаний до призовної дільниці, а отже не був призовником, тобто суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210 КУпАП та на нього не могли бути покладені обов`язки щодо дотримання правил військового обліку, порушення яких є об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП.

З огляду на викладене, вважає, що в діях позивача відсутній склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210 КУпАП.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно із ч. 3 вказаної статті Закону військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частинами 1, 5, 6 ст. 14 Закону України №2232-XII (в редакції станом на 09.06.2021) визначено, що приписка громадян України чоловічої статі до призовних дільниць проводиться з метою взяття їх на військовий облік, визначення наявних призовних ресурсів, ступеня придатності до військової служби, встановлення освітнього рівня, здобутої спеціальності або професії, рівня фізичної підготовки, вивчення особистих якостей. Органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності щороку у строки та в порядку, встановлені Кабінетом Міністрів України, зобов`язані подавати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списки громадян України, які підлягають приписці до призовних дільниць. Для приписки до призовної дільниці громадяни України зобов`язані особисто прибути до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в строк, зазначений у повістці, та подати необхідні документи, перелік яких установлюється Міністерством оборони України.

Таким чином, районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки мав направити позивачу повістку, в якій зазначити до якого саме центру слід з`явитися та строк. Тобто, обов`язок особисто прибути до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у визначений строк виникає з моменту відповідного повідомлення (повістки).

Однак, суду не надано та у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач належним чином був повідомлений про виклик до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, позивач неумисно не з`явився на виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання, оскільки йому не було відомо про такі виклики, а тому у діях позивача відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП.

Разом з тим суд зауважує, що твердження позивача щодо невірної кваліфікації за частиною 2 ст. 210 КУпАП є помилковим, оскільки диспозиція статті передбачає покарання не лише за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, але також за вчинення такого порушення в особливий період.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проте, до суду відповідачем не подано жодних доказів, які свідчать про склад скоєного позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вищевикладених обставин, суд вважає притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності незаконним у зв`язку з чим, винесена відносно нього постанова №22 від 09 червня 2021 року підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 77, 139, 241-246, 255, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постанову № 22 від 09 червня 2021 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяВ. М. Сіянко