Справа № 300/4796/21
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2021 р. справа № 300/4796/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Шумея М.В.,

при секретарі судового засідання Шпак М.М.,

за участю: представника позивача Пономарьова Д.Г.,

представників відповідача Бабій Т.С., Янюка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.05.2021

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» (далі - ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ») звернулося в суд з позовною заявою до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.05.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з умовами договорів оренди/суборенди операцій з передачі поліпшень орендодавцю/суборендодавцю не відбувалося та окремі додаткові угоди на операції з їх передачі не складалися, а відтак підстав для нарахування Товариством податкових зобов`язань з ПДВ у такому випадку не виникає. Поліпшення продовжують безперервно використовуватися орендарем у рамках нового договору оренди, обставини безперервного користування предметом оренди підтверджується договорами, наданими в ході перевірки. Оскільки після закінчення дії договору оренди операції з передачі орендарем поліпшень об`єкта оренди, які здійснені таким орендарем, орендодавцю не відбуваються та окремі додаткові угоди на операції з передачі не складаються, а поліпшення продовжують використовуватися орендарем у рамках нового договору оренди, то у такому випадку підстав для нарахування орендарем податкових зобов`язань з ПДВ не виникає.

Крім того, позивач вважає безпідставними висновки податкового органу про завищення товариством податкового кредиту всього на суму 4 229 000 грн, в тому числі за березень 2018 року, заниження податку на додану вартість на 4 299 000 грн у відповідних періодах та висновками про необхідність реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) розрахунку коригування на обсяги постачання без врахування ПДВ за березень 2018 року в сумі 21 145 000,00 грн.

Ухвалою суду від 06.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що перевіркою податкового органу встановлено, що при поверненні орендованих основних засобів орендодавцю на витрати, які понесені при поліпшенні основних засобів та компенсовані орендарю, податкові зобов`язання на додану вартість не нараховані, із врахуванням чого в порушення вимог ст. 188 ПК України позивачем занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за відповідний період. Також відповідач наголосив, що позивачем в порушення вимог ст. 192 ПК України при зміні суми компенсації по розрахунках з ТОВ «Парктур» не проведено коригування податкового кредиту за березень 2018 року в сумі 4 229 000,00 грн.

В підготовчому засіданні задоволено клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області () на Головне управління ДПС в Івано-Франківській області ().

Ухвалою суду від 11.11.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, а представники відповідача проти позову заперечили, свої вимоги та заперечення вони обґрунтовували вказаними в заявах по суті спору правовими підставами та обставинами.

Суд, розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши представників сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, а відповідач заперечує проти позову, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.03.2006 зареєстроване в якості юридичної особи.

Відповідно до пункту 20.1 статті 20, статті 77, пункту 82.1 статті 82 ПК України, плану графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік на підставі наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 12.02.2021 №217-п проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ», з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавств, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2020.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 08.04.2021 № 1955/09-19-07-01/33719262, яким встановлено, що позивачем порушено:

п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187. п. 188.1, ст. 188 пп. 192.1.1. п. 192.1 ст. 192, п. 192.3 ст.192 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 8 251 068 грн., у тому числі за грудень 2017 року - 329 465,00 грн, за березень 2018 року - 460 567,00 грн, за грудень 2018 року - 4 357 968,00 грн, за січень 2019 року - 291 118,00 грн, за грудень 2019 року - 1 785 507,00 грн, грудень 2020 року - 1 026 443,00 грн.

п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - не зареєстровано податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних у граничний строк на загальний обсяг операції 20 110 337,70 грн, в тому числі у грудні 2017 року в сумі 1 647 326,52 грн, у грудні 2018 року в сумі 4 403 262,90 грн, у грудні 2019 року в сумі 8 927 534,37 грн, у грудні 2020 року в сумі 5 132 213,89 грн.

п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України - не зареєстровано у ЄРПН розрахунок коригування на обсяги постачання без врахування податку на додану вартість за березень 2018 року в сумі 21 145 000,00 грн.

Не погоджуючись із Актом від 08.04.2021 № 1955/09-19-07-01/33719262, позивач подав заперечення на підставі п. 86.7 ст. 86 ПК України.

За результатами розгляду заперечення проти акту перевірки, відповідачем надано висновки про залишення Акту перевірки без змін.

Відповідачем на підставі зазначеного Акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 11.05.2021 №002687/0701, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача у розмірі 8 251 068,00 грн та 2 062 767 грн штрафних санкцій.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» оскаржило вказане податкове-рішення в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.

За наслідками розгляду скарги, ДПС України рішенням від 28.07.2021 №17300/6/99 00 06-01-01-06 залишила скаргу позивача без задоволення.

Позивач вважаючи, що висновки, викладені в акті перевірки та прийняте на їх підставі оскаржене рішення є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся за захистом порушеного права до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтею 67 Конституції України передбачено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 за №2755-VI.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно положень статті 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності; не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи; надавати органам державної влади та органам місцевого самоврядування на їх письмовий запит відкриту податкову інформацію в порядку, встановленому законом; оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, перелік уповноважених осіб контролюючого органу та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом; вносити до інформаційних баз даних інформацію з документів, отриманих від платників податків у паперовій формі, а також інформацію про взаємодію з платниками податків, отриману в іншій формі. За невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків посадові (службові) особи контролюючих органів несуть відповідальність згідно із законом.

Суд звертає увагу, що в Акті перевірки податковий орган серед іншого встановив, що при поверненні орендованих основних засобів орендодавцю, на витрати, які понесені при поліпшенні зазначених основних засобів, та не компенсовані орендарю, податкові зобов`язання по податку на додану вартість не нараховано. Відповідно до зазначеного, якщо орендарем понесено витрати на поліпшення об`єкта оренди та такі витрати не компенсовано орендодавцем, то, на думку податкового органу, при поверненні об`єкта оренди, таке поліпшення вважається безоплатно наданою послугою, яка підлягає оподаткуванню ПДВ за основною ставкою, виходячи з ціни придбання товарів/послуг, використаних для такого поліпшення.

Однак, суд не погоджується з таким висновком контролюючого органу.

Так, судом встановлено, що весь час, що припадає на період перевірки податкового органу, ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» постійно мало в користуванні готельний комплекс «Radisson Blu Resort» на підставі договору суборенди у ТОВ «Парктур» та договору оренди у ПАТ КБ «Приватбанк». Так, 28.12.2017 укладено договір оренди з ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Парктур» відповідно до умов якого ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» з 13.09.2016 (на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України) прийняв у користування наступні об`єкти:

- Готельний комплекс «Redisson Blu Resort», за адресою Івано-Франківська область, м. Яремче, с. Поляниця, участок Щивки, буд. 220;

- будівля для персоналу, за адресою Івано-Франківська область, м. Яремче, с. Поляниця, участок Щивки, буд.221;

- земельна ділянка, кадастровий номер :22:002:0565, за адресою Івано Франківська область, м. Яремче, с. Поляниця, участок Щивки, буд. 220;

- земельна ділянка, кадастровий номер :22:002:0782, за адресою Івано Франківська область, м. Яремче, с. Поляниця, участок Щивки, буд.220.

Строк оренди становив з 13.09.2016 по 31.12.2017.

Надалі 29.12.2017 позивачем укладено договір суборенди з ТОВ «Парктур», відповідно до якого позивачем продовжено користування вищевказаними об`єктами оренди у строк до 31.12.2018.

12.03.2019 позивачем укладено договір суборенди з ТОВ «Парктур», відповідно до якого позивачем продовжено користування вищевказаними об`єктами оренди у строк до 31.12.2019. Крім того, згідно змісту Договору, сторони з урахуванням вимог ч. 3 ст. 631 ЦК України дійшли згоди, що положення цього Договору розповсюджуються на відносини між ними, що виникли до його укладення, а саме з 20.12.2018.

02.01.2020 позивачем укладено договір суборенди з ТОВ «Парктур», відповідно до якого ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» продовжило користування вищевказаними об`єктами оренди у строк до 31.12.2020. Згідно змісту Договору, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 631 ЦК України, сторони дійшли згоди, що положення цього Договору розповсюджуються на відносини між ними, що виникли до його укладення.

Протягом 2017-2020 років позивач періодично здійснював поліпшення орендованих основних засобів (готельного комплексу «Radisson Blu Resort») для власного користування у своїй господарські діяльності.

При цьому договори користування переукладалися щороку. З урахуванням викладеного, суд погоджується з позивачем, що податковим органом не враховано те, що позивач продовжував дію Договору оренду шляхом укладення договорів суборенди, предметом яких є ті ж самі об`єкти, за тією ж адресою, що свідчить про те, що оренда фактично не припинялась та предмет оренди разом із зробленими поліпшеннями безперервно перебував у користуванні ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ».

Отже, суд дійшов висновку, що ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» безперервно використовувало орендоване майно.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Частиною 1 ст. 778 ЦК України передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Тому, керуючись нормами чинного законодавства, суд вважає, що позивач правомірно не нараховував податкові зобов`язання з ПДВ на вартість поліпшень при поверненні об`єкта оренди після закінчення дії договору оренди/суборенди.

Між тим, відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Під постачанням товарів розуміється будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду, а також будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (пп. 14.1.185 , 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Водночас, у даному випадку, по закінченню строку оренди/суборенди позивачем укладався новий договір оренди/суборенди того ж приміщення із тим самим орендодавцем/суборендодавцем, при цьому, позивач продовжував використовувати орендоване приміщення для здійснення своєї господарської діяльності. Тобто, користування було безперервним, оскільки фактично майно весь цей час залишалося у володінні та користуванні ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» без його фактичної передачі орендодавцям. При цьому, операцій з передачі позивачем поліпшень орендодавцю не відбувалося та окремі додаткові угоди на операції з їх передачі не складалися.

Разом із тим, хибними є доводи відповідача про укладення позивачем різних договорів із різними орендодавцями та різними умовами.

Крім того, видами діяльності позивача є, зокрема:

55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування (основний);

79.90 Надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність;

55.90 Діяльність інших засобів тимчасового розміщування.

Тобто, об`єкти оренди позивач використовував як основні засоби у своїй господарській діяльності, а тому є безпідставними твердження відповідача про те, що при отриманні в оренду/суборенду, так і при повернені оренди/суборенди передача здійснювалась в розрізі відповідних об`єктів, а не в розрізі основних засобів чи інших матеріальних активів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» безперервно продовжувало користуватися відповідними приміщеннями разом із здійсненими ним поліпшеннями за новим договором оренди/суборенди, при цьому, у відповідності до положень ПК України, не відбувалось постачання товарів.

Доказом того, що поліпшення продовжували безперервно використовуватися орендарем у рамках нового договору оренди є відповідні договори, які, як встановлено судом, надавались податковому органу в ході перевірки та які наявні в матеріалах справи.

При цьому, суд не враховує посилання позивача на роз`яснення ДПС України та індивідуальні податкові консультації, оскільки вони інформаційно-рекомендаційного характеру, не є джерелами права та суд не може їх використовувати при розгляді справи.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» не мало підстав для нарахування податкових зобов`язань з ПДВ, що відповідає вимогам податкового законодавства, зокрема п.п. 14.1.191 п. 14.1. ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, пп. 192.1.1. п. 192.1 ст. 192, п. 192.3 ст. 192 ПК України.

Суд не приймає до уваги посилання представників відповідача на практику Верховного Суду, а саме Постанову від 19.06.218 року по справі №826/9186/16 та Постанову від 19.03.2021 року по справі №640/3467/19, оскільки вказані постанови не містять правового висновку, тим більше як свідчать фабули справи та встановлені судоми обставини, мало місце повернення поліпшеного орендованого майна, що є беззаперечною підставою для нарахування відповідних сум ПДВ. В той же час ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» безперервно продовжувало користуватися відповідними приміщеннями разом із здійсненими ним поліпшеннями за новим договором оренди/суборенди, що не маже свідчити про аналогічність висновків.

Щодо висновків податкового органу стосовно необхідності реєстрації податкових накладних, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Враховуючи вищевказані висновки про правомірність ненараховування позивачем податкового зобов`язання з ПДВ на вартість поліпшень, суд вважає, що закономірно у позивача не виникало обов`язку, передбаченого ст. 201 ПК України складати податкові накладні та реєструвати їх в ЄРПН у встановлений Кодексом термін, а тому судом встановлено відсутність порушення позивача щодо нереєстрації податкових накладних у ЄРПН у граничний строк на загальний обсяг операції 20 110 337,70 грн, в тому числі у грудні 2017 року в сумі 1 647 326,52 грн, у грудні 2018 року в сумі 4 403 262,90 грн, у грудні 2019 року в сумі 8 927 534,37 грн, у грудні 2020 року в сумі 5 132 213,89 грн.

Крім того, судом встановлено, що позивачем було укладено з ТОВ «Парктур» договір про відшкодуваня витрат з благоустрою від 31.12.2017, відповідно до якого ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» користувалося перевагами зазначених послуг. Суд погоджується, що потреба у таких послугах обумовлена специфікою основного виду діяльності позивача, який нерозривно пов`язаний із залученням туристів та створенням умов (в тому числі благоустрою прилеглих територій), які стануть привабливими для туристів та відвідувачів готелю.

Факт замовлення, предмет, обсяг та ціна послуги підтверджується договором, який міститься в матеріалах справи та був наданий контролюючому органу, при цьому факт надання послуг підтверджується відповідними первинними документами з відомостями про господарські операції, які також містяться в матеріалах справи та був наданий контролюючому органу.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що позивачем було прийнято надані послуги, пересвідчившись шляхом огляду у їх належній якості, та прийнято звіт виконавця про надані послуги.

Окрім цього, ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» було укладено з ТОВ «Парктур» Договір №1 про надання туристичних послуг від 02.08.2016, відповідно до якого ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» було проведено попередню оплату за визначені даним договором послуги. Згідно Додаткової угоди від 16.03.2018 до цього Договору Сторони домовилися, що ТОВ «Парктур» зобов`язується повернути на користь ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» раніше сплачену частину попередньої оплати за Договором у розмірі 25 374 000 грн, в тому числі ПДВ. У зв`язку із цим, 28.03.2018 Сторони уклали акт взаємозаліку, відповідно до якого проведена оплата на суму 25 374 000 грн, в тому числі ПДВ 4 229 000 грн, за Договором №1 про надання туристичних послуг від 02.08.2016, зарахована в оплату відшкодування витрат із благоустрою за Договором про відшкодування витрат з благоустрою від 31.12.2017.

Так, відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню;

б) дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Як уже зазначено, пунктом 201.1 ст. 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений ПК України термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 ПК України).

Таким чином, у випадку, якщо першою подією є аванс, то постачальник повинен нарахувати податкові зобов`язання та скласти податкову накладну виключно на дату надходження коштів на його рахунок.

Суд погоджується із позивачем, що подальше узгодження сторонами зміни призначення такого авансу з оплати однієї послуги чи товару на оплату іншої послуги чи товару не призводить до повторного зарахування коштів на рахунок постачальника, адже дата здійсненого раніше покупцем платежу залишається незмінною. В такій ситуації для постачальника не виникає нової першої події, а тому у нього відсутні законодавчі підстави для формування нової податкової накладної на дату зміни призначення авансу.

Також суд зазначає, що згідно п. 192.1 ст. 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;

отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Між тим, розрахунок коригування до податкової накладної складається у випадках, зокрема, зміни номенклатури товарів/послуг, яка також передбачає зміну коду УКТ ЗЕД чи коду ДКПП, що, згідно встановлених в судовому розгляді обставин, відбулось у даному випадку.

При цьому, обов`язок складання та реєстрація розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних покладається на постачальника (в даному випадку ТОВ «Парктур»), а не отримувача, оскільки зміна номенклатури товарів/послуг не призвела до зміни суми компенсації.

Таким чином, враховуючи те, що на дату зарахування отриманого раніше авансу в рахунок оплати інших товарів/послуг в даному випадку відбулась лише зміна номенклатури, зазначеної в складеній при отриманні авансу податковій накладній, а повернення грошових коштів не відбулось, у постачальника були відсутні законодавчі підстави для складання розрахунку коригування на повернення авансу. Водночас, виникли підстави для складання розрахунку коригування на зміну номенклатури, який не призводить до жодних змін визначеної раніше суми податкових зобов`язань постачальника.

Таким чином, в даному випадку суд констатує, що ні постачальником, ні покупцем не порушено правил формування податкових зобов`язань і податкового кредиту, тобто вони діяли у відповідності до законодавства.

Окрім цього, вищевикладене позивачем було документально підтверджено податковому органу, шляхом подання листа від 23.03.2021 з копіями відповідних документів.

Як уже встановлено судом, розрахунки коригування були складені та зареєстровані ТОВ «Парктур», зважаючи на домовленість між ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» та ТОВ «Парктур» щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором №1 про надання туристичних послуг від 02.08.2016 та Договором про відшкодування витрат з благоустрою від 31.12.2017 на суму 25 374 000 грн, в тому числі ПДВ 4 229 000 грн.

ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» та ТОВ «Парктур» укладено домовленість про намір здійснити дане зарахування в Додатковій угоді від 16.03.2018 до Договору №1 про надання туристичних послуг від 02.08.2016 і на виконання даної домовленості провели зарахування, про що склали акт взаємозаліку від 28.03.2018. Таким чином, позивач, відповідно до вимог чинного законодавства, провів у обліку відповідне коригування зміни номенклатури товарів/послуг, при цьому розрахунки коригування до податкових накладних були складені постачальником ТОВ «Парктур» 28.03.2018 та зареєстровані ТОВ «Парктур» в ЄРПН (PH від 28.03.2018, зареєстрована 04.04.2018, PH 905800965 від 28.03.2018, зареєстрована 03.04.2018, PH від 28.03.2018, зареєстрована 03.04.2018).

Суд погоджується із доводами позивача, що оскільки сума компенсації не змінилася і проведена ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» оплата на суму 25 374 000 грн, в тому числі ПДВ 4 229 000 грн, за Договором №1 про надання туристичних послуг від 02.08.2016 зарахована в оплату відшкодування витрат із благоустрою за Договором про відшкодування витрат з благоустрою від 31.12.2017, позивачем правомірно обліковано у складі податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 4 229 000 грн.

При цьому посилання представників відповідача на практику Верховного Суду в частині особливостей визначення бази оподаткування, не може братись судом до уваги з огляду на особливості, специфіку, взаєморозрахунки та заліки за договірними зобов`язаннями між ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» та ТОВ «Парктур».

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що висновки відповідача у акті від 08.04.2021 № 1955/09-19-07-01/33719262 щодо заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 8 251 068 грн., неправомірної не реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних у граничний строк на загальний обсяг операції 20 110 337,70 грн та не реєстрації у ЄРПН розрахунку коригування на обсяги постачання без врахування податку на додану вартість за березень 2018 року в сумі 21 145 000,00 грн., є необґрунтованими та безпідставними, здійсненими без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що в свою чергу потягло винесення спірного податкового повідомлення-рішень

Як наслідок, суд дійшов висновку про необхідність скасування спірного повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками складеного акту від 08.04.2021 № 1955/09-19-07-01/33719262.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 22700 гривень, згідно платіжного доручення за №237 від 17.08.2021, які необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області.

В матеріалах справи відсутні докази понесення інших судових витрат.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (форма "Р") від 11 травня 2021 року №002687/0701, про збільшення суми грошового зобов`язання ТОВ «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» за платежем: податок на додану вартість у розмірі 8 251 068,00 грн. (вісім мільйонів двісті п`ятдесят одна тисяча шістдесят вісім гривень 00 копійок); штрафні санкції 2 062 767,00 грн (два мільйони шістдесят дві тисячі сімсот шістдесят сім гривень 00 копійок), загальна сума: 10 313 835,00 грн (десять мільйонів триста тринадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять гривень 00 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Івано-Франківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ» витрати із сплати судового збору в розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ», , участок Щивки, 2/72, село Поляниця, Яремчанська міська рада, Івано-Франківська область, 78593;

відповідач - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, , вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

У зв`язку із перебуванням судді у відпустці текст повного судового рішення складено 17.01.2022.

Суддя Шумей М.В.