Справа № 540/7769/21
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/7769/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

01.12.2021 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач, ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 20.09.2019 № -2103 про нарахування земельного податку за 2017 рік на суму 3539,34 грн., від 20.09.2019 № -2103 про нарахування податку за 2018 рік на суму 16625,71 грн., від 20.09.2019 № -2103 про нарахування земельного податку за 2019 рік на суму 2471,42 грн., від 22.06.2020 № 9-2103 про нарахування земельного податку за 2020 рік на суму 2471,42 грн., всього нарахованого земельного податку на суму 25107,89 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0003 площею 33,9994 га. з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства. Земельна ділянка належить позивачці на підставі державного акту серії ЯБ№120416, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №1АА00236-04. Позивач є членом фермерського господарства «Лиманськ», яке є землекористувачем даної земельної ділянки. Фермерське господарство «Лиманськ» в 2018-2020 роках подавало до податкового органу звітність платника єдиного податку четвертої групи, в якій відображало зазначену земельну ділянку поряд з ділянками інших 6 членів господарства. На адресу позивача надійшли податкові повідомлення-рішення від 20.09.2019 № -2103 про нарахування земельного податку за 2017 рік на суму 3539,34 грн., від 20.09.2019 № -2103 про нарахування податку за 2018 рік на суму 16625,71 грн., від 20.09.2019 № -2103 про нарахування земельного податку за 2019 рік на суму 2471,42 грн., від 22.06.2020 № 9-2103 про нарахування земельного податку за 2020 рік на суму 2471,42 грн., всього нарахованого земельного податку на суму 25107,89 грн. Позивач стверджує, що він вже не є користувачем земельної ділянки, а тому податкові зобов`язання з плати за землю повинно сплачувати ФГ «Лиманськ», але останнє є платником єдиного податку четвертої групи. Позивачка не погоджується з грошовим розміром податкових зобов`язань, оскільки вони обраховані з нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2019 року в сумі 823856,76 грн. Позивач вважає, що застосуванню підлягає нормативно грошова оцінка землі станом на 2006 рік в розмірі 57244,79 грн. з урахуванням кумулятивних застосувань коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель, тобто в розмірі 89668,51 грн. Все це, на думку позивача, є підставами для задоволення позовних вимог та визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою суду від 03.12.2021 року відкрито спрощене провадження в справі та ухвалено розглядати справу без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.12.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнаються з таких підстав. Єдиним власником за яким зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0003 площею 33,9994 га. з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства є позивачка, а тому саме вона повинна сплачувати земельний податок. Стосовно твердження представника позивачки про необхідність в 2018 році застосовувати нормативну грошову оцінку землі станом на 2006 рік, то таке твердження, на думку представника відповідача, є помилковим оскільки нормативна грошова оцінка проводиться один раз на 2-7 років. З наведеного відповідач робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Розпорядженням голови Голопристанської РДА Херсонської області «Про дозвіл на розробку технічної документації по передачі у власність земельних ділянок голові та членам фермерського господарства «Лиманське»» №230 від 07.06.2004 року голові ФГ «Лиманське» ОСОБА_2 та членам фермерського господарства, зокрема ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації по передачі у власність земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) із земель раніше наданих у користування фермерському господарству «Лиманське».

На підставі розпорядження голови Голопристанської РДА Херсонської області №412 від 03.11.2005 року ОСОБА_1 видано акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№120416, акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1АА-7200004 від 10.01.2006 року.

Позивачка є власником земельної ділянки площею 33,9994 га для ведення фермерського господарства.

12.06.2006 року експертами приватного підприємства «Експертний-Центр» складено висновок про нормативну вартість земельної ділянки, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 57244,79 грн., а сама земельна ділянка є пасовищами. Для оцінки взято саме вартість 1 га пасовищ по області.

Згідно зі статутом ФГ «Лиманськ» від 27.08.2010 року, воно розташоване, серед інших, і на земельній ділянці ОСОБА_1 .

В податкових деклараціях платника єдиного податку четвертої групи за 2017-2020 роки ФГ «Лиманськ» наводить дані про наявність земель в розмір 185,4303 га, які є землями сіножаті. Серед земельних ділянок, які ФГ «Лиманськ» відображає у відомостях про наявність земельних ділянок є і земельна ділянка позивачки.

Земельна ділянка за ФГ «Лиманськ» не зареєстрована та є власністю ОСОБА_1 , доказів протилежного позивачка суду не надала.

На адресу позивача надійшли податкові повідомлення-рішення від 20.09.2019 №-2103 про нарахування земельного податку за 2017 рік на суму 3539,34 грн., від 20.09.2019 № -2103 про нарахування податку за 2018 рік на суму 16625,71 грн., від 20.09.2019 № -2103 про нарахування земельного податку за 2019 рік на суму 2471,42 грн., від 22.06.2020 № 9-2103 про нарахування земельного податку за 2020 рік на суму 2471,42 грн., всього нарахованого земельного податку на суму 25107,89 грн.

Позивачка не погодилась з такою позицією податкового органу, оскільки вважає, що у неї відсутні правові підстави сплачувати в 2018-2020 роках земельний податок за земельну ділянку, яка використовується юридичною особою - ФГ «Лимановськ».

При вирішенні спору по суті суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Вимогами ст. 7 ПК України встановлено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Статтею 23 ПК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, один об`єкт оподаткування може утворювати кілька баз оподаткування для різних податків. У випадках, передбачених цим Кодексом, конкретна вартісна, фізична або інша характеристика певного об`єкта оподаткування може бути базою оподаткування для різних податків.

Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Згідно ст. 37 ПК України підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до пп. 14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

За змістом пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Платниками земельного податку є:

власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) (пп.269.1.1 п.269.1 ст.269);

землекористувачі (пп.269.1.2 п.269.1 ст.269 ПК України).

Відповідно до ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування земельним податком є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (пп.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що розпорядженнями голови Голопристанської районної державної адміністрації позивачці надано дозвіл на розробку технічної документації на земельну ділянку.

Громадянці ОСОБА_1 виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 33,9994 га для ведення фермерського господарства, які розташовані на території Рибальченської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Наведений Державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 10.01.2006 року.

Частиною третьою статті 3 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закон № 1952-IV) встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 11.02.2010 №1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 1 січня 2013 року.

За приписами пункту 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 11.02.2010 №1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" встановлено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частиною першою статті 126 Земельного кодексу України (у редакції чинній до 01.01.2013) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Частиною четвертою статті 3 Закону № 1952-IV визначено, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Таким чином, до 01.01.2013 право власності на земельну ділянку виникало з моменту реєстрації територіальними органами земельних ресурсів та посвідчувалося державним актом, крім випадків, встановлених частиною другою статті 126 Земельного кодексу України, а тому з огляду на приписи статті 3 Закону № 1952-IV таке право власності земельні ділянки, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсним.

Водночас, встановлюючи обов`язкову передумову одержання земельної ділянки в користування, а також те, що землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що використовується фермерським господарством, законодавчими актами при цьому не встановлюється будь-яких виключень щодо правового регулювання земельного податку.

Не встановлюються законами і такі наслідки, як набуття фермерським господарством права користування земельної ділянки, яка була надана громадянину для ведення фермерського господарства, в силу факту державної реєстрації фермерського господарства та включення особи до його членів разом із земельною ділянкою.

Як свідчать матеріали справи та обставини справи, що, хоча земельна ділянка станом на 2020 рік перебувала у фактичному користуванні фермерського господарства, оформлення у встановленому порядку права постійного користування земельною ділянкою за фермерським господарством як землекористувачем не відбулось.

Таким чином, оскільки власником земельної ділянки є фізична особа ОСОБА_1 , то саме на неї відповідно до ст.ст. 269, 270 Податкового кодексу України покладено обов`язок щодо сплати земельного податку згідно Державного акту на право власності на землею.

Той факт, що використання земельної ділянки відбувається через створене фермерське господарство не змінює статусу позивача як власника земельної ділянки та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати плату за землю.

Тобто, позивач є належним платником земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0003 площею 33,9994 га. з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.

Стосовно твердження представника позивача про необхідність у 2017-2018 роках застосовувати показники нормативної грошової оцінки землі на рівні 2006 року з урахуванням кумулятивного застосування індексації нормативної грошової оцінки земель, то суд зазначає таке.

23.06.2017 року набрав чинності наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення» від 23 травня 2017 року №262.

Цей Порядок визначає процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища, перелоги) та несільськогосподарські угіддя на землях сільськогосподарського призначення (п.1 розділу І Порядку).

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій" (п.3 розділу І Порядку).

Нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення проводиться відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 року N 831 (далі - Методика) (п.1 розділу ІІ Порядку).

Нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення визначається відповідно до нормативу капіталізованого рентного доходу на землях сільськогосподарського призначення природно-сільськогосподарських районів Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя згідно з додатком до Методики та показників бонітування ґрунтів шляхом складання шкал нормативної грошової оцінки агровиробничих груп ґрунтів природно-сільськогосподарських районів (для сільськогосподарських угідь) (п.2 розділу ІІ Порядку).

У разі застосування статті 277 Податкового кодексу України щодо визначення ставок земельного податку від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області приймається згідно з додатком 1 до цього Порядку (п.4 розділу ІІ Порядку).

До показників нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області та нормативів капіталізованого рентного доходу на землях сільськогосподарського призначення природно-сільськогосподарських районів Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя застосовуються коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель відповідно до Податкового кодексу України (п.4 розділу ІІ Порядку).

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи (додаток 2) як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (додаток 3) (п.4 розділу ІІІ Порядку).

З метою внесення даних до Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення оформлюється електронний документ відповідно до вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року N 1051 (із змінами) (п.5 розділу ІІІ Порядку).

Позивач самостійно зазначає в позовній заяві, що в 2017-2020 роках ставка земельного податку за сільськогосподарські угіддя, нормативну оцінку яких проведено встановлено згідно з п.274.1 ст.274 ПК України на рівні 0,3 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (на підтвердження чого наведено реквізити рішень органів місцевого самоврядування про встановлення ставок місцевих податків на 2017-2020 роки).

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять:

2007 рік - 1,028,

2008 рік - 1,152,

2009 рік - 1,059,

2010 рік - 1,0,

2011 рік - 1,0,

2012 рік - 1,0,

2013 рік - 1,0,

2014 рік - 1,249,

2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження),

2016 рік - для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) - 1,0, для земель несільськогосподарського призначення - 1,06,

2017 рік - 1,0,

2018 рік - 1,0.

Нормативна грошова оцінка земель за 2006 рік не індексувалася.

З матеріалів справи вбачається, що нормативну грошову оцінку земельної ділянки позивача проведено в 2006 році та вона складає 57244,79 грн.

Суд погоджується з необхідністю застосувати при визначенні бази оподаткування земельним податком за 2017-2018 роки нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної при виготовленні документації із землеустрою в 2006 році із застосуванням кумулятивного коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель.

В 2017 році та в 2018 році Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становив 1,879 (множення коефіцієнтів за 2007-2016 роки).

Таким чином база для нарахування земельного податку за 2017-2018 роки становить 107562,96 грн. (57244,79 грн. * 1,879 = 107562,96 грн.).

З урахуванням бази оподаткування та ставки земельного податку за 2017-2018 роки позивач повинен сплатити земельний податок в розмірі 322,69 грн. (107562,96*0,3%).

За таких обставин податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 № -2103 про нарахування земельного податку за 2017 рік на суму 3539,34 грн. підлягає частковому скасуванню на суму 3216,65 грн. В свою чергу податкове зобов`язання в розмірі 322,69 грн. є правомірним та підлягає сплаті.

Податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 № -2103 про нарахування податку за 2018 рік на суму 16625,71 грн. підлягає частковому скасуванню на суму 16303,02 грн. В свою чергу податкове зобов`язання в розмірі 322,69 грн. є правомірним та підлягає сплаті.

З 01.01.2019 року, після набрання чинності наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження технічної документації із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення» №552 від 16.11.2018 року, нормативно грошова оцінка земельної ділянки позивачки становить 823856,76 грн., що визнається позивачкою в позовній заяві.

З урахуванням бази оподаткування та ставки земельного податку за 2019-2020 роки позивач повинен сплатити земельний податок в розмірі 2471,57 грн. (823856,76 *0,3%).

Податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 № -2103 про нарахування земельного податку за 2019 рік на суму 2471,42 грн., містить неналежну суму податкового зобов`язання з земельного податку, оскільки податкове зобов`язання позивачки повинно становити 2471,57 грн., тобто на 0,15 грн. більше ніж зазначив податковий орган.

Податкове повідомлення-рішення від 22.06.2020 №9-2103 про нарахування земельного податку за 2020 рік на суму 2471,42 грн., містить неналежну суму податкового зобов`язання з земельного податку, оскільки податкове зобов`язання позивачки повинно становити 2471,57 грн., тобто на 0,15 грн. більше ніж зазначив податковий орган.

Суд звертає увагу відповідача, що ним жодним чином не мотивовано базу оподаткування земельним податком - з якого розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки відбувалось обрахування земельного податку, а тому судом здійснено самостійно розрахунки податку.

Окремо суд звертає увагу податкового органу на необхідність до нарахувати позивачці податкове зобов`язання з земельного податку за 2019-2020 роки в розмірі 0,15 грн. за кожний рік.

Решта доводів сторін на правильність висновків суду не впливає.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Як передбачає ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З урахуванням викладеного вище позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням частини задоволених позовних вимог судовий збір у сумі 454,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 № -2103 про нарахування ОСОБА_1 земельного податку за 2017 рік на суму 3539,34 грн. в частині нарахування земельного податку за 2017 рік на суму 3216,65 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.09.2019 № -2103 про нарахування ОСОБА_1 земельного податку за 2018 рік на суму 16625,71 грн. в частині нарахування земельного податку за 2018 рік на суму 16303,02 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м. Херсон, пр. Ушакова, 75, код ЄДРПОУ ВП 43995495).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 111031200