Справа № 300/4047/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. справа № 300/4047/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Машівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до Машівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невнесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний код) та (або) дату народження боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №14468448, а також зобов`язання відповідача внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження « 9372105» інформацію про реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний код) та (або) дату народження боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №14468448.

Підставою позову визначив незгоду з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень щодо невнесення в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ідентифікуючих даних боржника - громадянина ОСОБА_1 - за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №14468448, виданою 07.12.2009, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі обтяжень нерухомого майна 9372105 від 22.12.2009. Наголосив, що не є вказаним боржником та стороною такого виконавчого провадження, однак зазначеними обтяженнями фактично накладено арешт саме на його нерухоме майно, а відтак вони порушують його права.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та витребувано у Машівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) матеріали виконавчого провадження №14468448..

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 18.11.2021, в якому представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив та в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що на виконанні перебувало виконавче провадження №14468448 по виконанню виконавчого листа № 2-306/1, виданого Машівським районним судом Полтавської області 23.07.2009, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Машівського УЕГГ заборгованості на суму 714,00 грн, та по даному виконавчому провадженню 07.12.2009 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника та 22.12.2009 після подачі державним виконавцем відповідних документів до реєстратора, здійснено внесення арешту всього нерухомо майна до реєстру обтяжень. 22.07.2010 державним виконавцем відділу виконавче провадження закінчено у зв`язку із надходженням до відділу листа стягувача із проханням повернути виконавчий лист без виконання, та арешт не припинено у зв`язку з несплатою боржником витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору. На даний час виконавче провадження знищене на підставі Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5 зі змінами внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції України №2392/5 від 08.12.2009. На думку представника відповідача даний позов не стосується виконавчого провадження №11468448 так, як по зазначеному виконавчому провадженню боржником являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає: АДРЕСА_1 , що підтверджується сторінкою 10 Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а тому припинення чинності арешту не є можливим. Окрім того при подачі постанови про арешт майна боржника до реєстратора для реєстрації у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна подано дані про дату та місце народження боржника, що підтверджується сторінкою 10 Інформаційної довідки. Також на цій сторінці зазначено, що у виконавчому документі відсутні відомості про ІДН боржника тому внести їх не було за можливе. До довідки внесено всі наявні на той час ідентифікуючі дані особи боржника та внесення будь-яких змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не є можливим у зв`язку із тим, що виконавче провадження завершене та будь-які виконавчі дії не здійснюються у тому числі направлення запитів до Державної податкової служби щодо встановлення ідентифікаційного коду боржника. За таких обставин, Машівський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а. с. 42-43).

Суд, розглянувши адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.04.2021 за №254821136 дізнався про наявність обтяження, а саме «невизначене майно, все нерухоме майно» за реєстраційним номером 9372105, яке зареєстроване 22.12.2009 Полтавською філією Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.12.2009 №14468448 ВДВС Машівського РУЮ, прийнятої головним державним виконавцем Чорним О.B. Власником вказаного обтяження, згідно цієї ж довідки, значиться особа з ідентичним прізвищем, ім`ям та по батькові як в позивача - « ОСОБА_1 », без зазначення РНОКПП та (або) дати народження.

З метою поновлення порушеного права, позивач звертався до Машівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а. с. 20).

В листі Машівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 21.05.2021 за №4959 зазначено, що на виконанні перебувало виконавче провадження №14468448 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованості. По даному виконавчому провадженню 07.12.2009 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та внесено до реєстру обтяжень. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта арешт накладений на все нерухоме майно та зазначено, що власником (боржником) являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто арешт, який накладений 07.12.2009, не стосується позивача (а. с. 14).

Наголошуючи, що позивач не є боржником у вказаному виконавчому провадженні, а особа, стосовно якої накладений такий арешт, має ідентичні з позивачем прізвище, ім`я та по батькові, з метою захисту порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим у частині п`ятій вказаної статті Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто, частина п`ята статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об`єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Стаття 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Після надходження на виконання виконавчого листа державний виконавець починає діяти як публічна посадова особа органу державної влади, реалізовує надані йому законом специфічні владні повноваження з виконання, зокрема, судового рішення.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, повинен вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Такі приписи не обмежують його повноважень на здійснення виконавчих дій, але водночас зобов`язують використовувати свої правомочності таким чином, щоб не порушувати права чи законні інтереси, зокрема, фізичних осіб.

Коли суд ухвалив рішення в межах предмета спору, а державний виконавець на стадії виконання цього рішення використав свої повноваження, як-от наклав арешт на майно боржника, оголосив обмеження на його відчуження і таким чином порушив право чи пріоритет на це майно, то є підстави стверджувати, що в такому правовому відношенні державний виконавець діє як публічна посадова особа, здійснює насамперед публічно-владні, обов`язкові, нерідко забезпечувані примусом управлінські функції. У цьому разі державний виконавець набуває статусу посадової особи - суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №826/14603/17, а також від 13.05.2020 у справі №320/6459/19.

Виходячи з викладеного даний спір підсудний адміністративному суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016. № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII). Закон № 1404-VIII визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до вимог статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з вимогами пункту 6 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

За статтею 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

На підставі наданих документів судом з`ясовано, що обтяження за реєстраційним номером обтяження в Єдиному реєстрі обтяжень нерухомого майна 9372105 від 22.12.2009 внесено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.12.2009, винесеної головним державним виконавцем ВДВС Машівського РУЮ.

Листом Машівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 21.05.2021 за №4959 зазначено, що на виконанні перебувало виконавче провадження №14468448 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованості.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.11.2021 за №283332181 арешт накладений на все нерухоме майно та зазначено, що власником (боржником) являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Селещина, місце проживання: АДРЕСА_2 . (а. с. 45-47).

У той же час відповідно до засвідченої копії паспорта серії НОМЕР_1 позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Калуш Івано-Франківської області і станом на момент винесення постанови, на примусове виконання яких відповідачем накладено арешт, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, паспорт позивача по цій справі не містить відміток про реєстрацію місця проживання в Полтавській області (а.с. 22-24).

Відтак, судом встановлено розбіжності, що свідчать про те, що персональні дані щодо особи боржника є відмінними від персональних даних позивача у даній справі, а саме - дати, місця народження та місця проживання.

У той же час, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про зобов`язання Машівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ідентифікуючі дані боржника ОСОБА_1 за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.12.2009 № 14468448, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі обтяжень нерухомого майна 9372105від 22.12.2009, зважаючи, що у даному випадку внесення таких даних стосується іншої особи, що не є учасником даної справи і призведе до втручання в діяльність щодо виконання судових рішень стосовно іншої, аніж позивач, особи. Вказаний в позовних вимогах позивачем у цій справі спосіб захисту порушеного права фактично направлений не на відновлення порушених прав позивача, а на права та обов`язки іншої особи.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Відповідно до частин третьої-п`ятої тієї ж статті відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

У разі скасування рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «б» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, державний реєстратор чи посадова особа територіального органу Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «б» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) вносить відомості про скасування відповідного рішення до Державного реєстру прав та відновлює розгляд відповідної заяви.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним скасуванням цим рішенням заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій чи відповідного судового рішення, зареєстрованих у базі даних заяв.

Виправлення технічної помилки у відомостях Державного реєстру прав, виявленої після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, скасування рішень державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав, здійснюється в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, якщо такі дії здійснюються в порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Відтак, належним способом захисту прав позивача є звернення до суду із позовом направленим на відновлення саме порушених прав позивача, зокрема в частині зняття обтяжень відносно майна позивача, а не зобов`язання відповідача вчинити дії направлені на зміну прав та обов`язків іншої третьої особи, а не позивача.

Суд звертає увагу, що позивачем в справі, що розглядається не оскаржується відмова у вчиненні дій державним реєстратором (нотаріусом, органом ДВС) щодо зняття обтяження з майна позивача, у той час, як вимога зобов`язати відповідача внести в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ідентифікуючі дані боржника жодним чином не гарантує автоматичного скасування заборон з майна позивача.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що обов`язок відділу державної виконавчої служби щодо внесення в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ідентифікуючих даних боржника кореспондується із вимогами до виконавчого документу, який повинен містити обов`язкові реквізити. У той час, як законом не передбачено обов`язок відділу державної виконавчої служби вносити в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інших відомостей, як зазначає позивач - ідентифікуючих даних, які не вказані у такому виконавчому документі та на вимогу іншої особи.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження обов`язку саме Машівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) вносити в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ідентифікуючих даних особи боржника, вказаного в постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.12.2009 № 14468448, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі обтяжень нерухомого майна 9372105від 22.12.2009.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Машівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невнесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний код) та (або) дату народження боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №14468448, а також зобов`язання відповідача внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження « 9372105» інформацію про реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний код) та (або) дату народження боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №14468448.

Щодо судових витрат, то відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги не підлягають до задоволення, підстави для повернення ОСОБА_1 сплаченого судового збору у сумі 908,00 грн відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) до Машівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Незалежності, 111, смт. Машівка, Полтавська обл., 39400, код ЄДРПОУ - 35011079) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 13 січня 2022 р.