Справа № 300/2891/21
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2022 р. справа № 300/2891/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Королевич О.В.,

за участю: представника відповідача - Фрич Л.В., представник позивача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

15.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу ВП №65042485 від 24.05.2021.

Позовні вимоги, мотивовані тим, що відповідач необґрунтовано, в порушення статтей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" наклав на позивача штраф за невиконання судового рішення без встановлення поважності причин невиконання судового рішення.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 у відкритті провадження в адміністративній справі за даним позовом відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 скасовано та направлено справу в Івано-Франківський окружний адміністративний суд для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 15.11.2021 відкрито провадження в адміністративній справі.

Відповідач скористався правом на подання відзиву у встановлений судом строк, який надійшов на адресу суду 18.11.2021 (а.с.65-67). Відповідно до відзиву відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що оскаржувана постанова прийнята в порядку та в спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження". Просить відмовити у задоволення позовних вимог.

Згідно наказу №12-ОС від 11.01.2022, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

В порядку, встановленому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України визначено головуючого суддю по даній справі.

Ухвалою суду від 13.01.2022 призначено судовий розгляд суддею Григоруком О.Б. з особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, визначеними статтями 268, 269, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.116).

В судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позову заперечив, з підстав, що при прийнятті оскаржуваної постанови, відповідач діяв в межах повноважень, в порядку та в спосіб, встановлений чинним законодавством. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке було розглянуто судом та в задоволенні даного клопотання відмовлено.

Суд зазначає, що особливості подання заяв по суті справи в окремих категоріях адміністративних справ визначені статтею 269 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 1 якої, у справах, визначених серед іншого статтею 287 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні (частина 2 статті 269 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, повідомлення сторін про розгляд даної справи, зокрема визначеної статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено вчасно, оскільки такі правовідносини врегульовані спеціальною статтею 269 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 4 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, відповідно до вимог статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника відповідача, встановив наступне.

На виконанні у старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження ВП №65042485 з примусового виконання виконавчого листа №2-897/11, виданого 13.11.2015 Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві "Здоров`я" на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та демонтувати (знести) самовільно збудовану господарську будівлю на межі земельних ділянок в садовому товаристві "Здоров`я" на території Клузівської сільської ради Тисменицького району (а.с.72, 73).

06.04.2021 відкрито виконавче провадження ВП №65042485 (а.с.75, 76).

28.04.2021 державним виконавцем складено акт про те, що при виїзді в село Клузів садове товариство "Здоров`я", з метою перевірки виконання рішення суду встановлено, що демонтаж самовільно збудованої господарської будівлі на межі земельних ділянок в садовому товаристві "Здоров`я" між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проведено. Рішення суду боржником в самостійному порядку не виконано. Боржником надано пояснення з приводу невиконання (а.с.78).

Відповідно до пояснення ОСОБА_1 від 28.04.2021, позивач не працює, доходів не має. Оплатити витрати пов`язані з примусовим виконанням рішення не має можливості. Самостійно виконати судове рішення фізично не може і навиків не має (а.с.79).

Керуючись статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", 05.05.2021 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу, з обґрунтувань, що рішення суду боржником в самостійному порядку не виконано (а.с.81, 82).

06.05.2021 боржнику повторно направлено вимогу державного виконавця виконати рішення суду та не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 (а.с.83, 84).

21.05.2021 державним виконавцем повторно складено акт яким встановлено, що при виїзді в село Клузів садове товариство "Здоров`я", з метою перевірки виконання рішення суду встановлено, що демонтаж самовільно збудованої господарської будівлі на межі земельних ділянок в садовому товаристві "Здоров`я" між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проведено. Рішення суду боржником в самостійному порядку не виконано (а.с.85).

21.05.2021 ОСОБА_1 надано державному виконавцю пояснення, відповідно до якого, позивач не працює, доходів не має. Оплатити витрати пов`язані з примусовим виконанням рішення не має можливості. Самостійно виконати судове рішення фізично не може і навиків не має. Зазначає про неможливість двічі притягнення до відповідальності за одне і теж правопорушення (а.с.86).

Керуючись статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", 24.05.2021 старшим державним виконавцем Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) прийнято оскаржувану постанову ВП №65042485 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3400,00 грн., з обґрунтувань, що рішення суду боржником в самостійному порядку не виконано (а.с.88, 89).

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Так, згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 16 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У відповідності до частини 1 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно частини 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина 2 статті 75 Закону).

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.09.2019 в справі №0840/3476/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено, в поясненні від 21.05.2021 позивач повідомляла державного виконавця про те, що позивач не працює, доходів не має. Оплатити витрати пов`язані з примусовим виконанням рішення не має можливості. Самостійно виконати судове рішення фізично не може і навиків не має (а.с.86).

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови про накладення штрафу та складених актів державним виконавцем не надано оцінки причин невиконання рішення суду та їх поважності.

При цьому, обґрунтовуючи поважність причин невиконання судового рішення позивач зазначала у своїх поясненнях, наданих державному виконавцю про те, що вона не працює, доходів не має. Оплатити витрати пов`язані з примусовим виконанням рішення не має можливості. Самостійно виконати судове рішення фізично не може і навиків не має.

Враховуючи вищевказане, суд вважає оскаржувану постанову ВП №65042485 від 24.05.2021 про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

За таких обставин даний позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження", керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ВП №65042485 від 24.05.2021 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (, вул. К.Левицького, 4, м. Тисмениця, Івано-Франківська обл., 77400) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.