Справа № 540/6380/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/6380/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання рішення про відмову протиправним та визнання дій протиправними,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ), у якому просить:

- визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення відповідно до п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 в серпні 2021 року звернулась до ГУ ПФУ за призначенням пенсії за віком, а також щодо виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення.

Однак в задоволенні заяви про виплату грошової допомоги їй відмовлено з підстав того, що станом на день досягнення пенсійного віку, вона не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності.

Позивачка вважає таку відмову протиправною, оскільки її за вісім місяців до настання пенсійного віку звільнено з посади лікаря-стоматолога за ініціативою роботодавця у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників. Станом на дату звільнення її страховий стаж складав 41 рік, що суттєво перевищувало встановлений для жінок мінімальний страховий стаж.

Враховуючи викладене, позивачка просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 26.10.2021 позов залишений без руху, надано строк на усунення недоліків.

02.11.2021 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 08.11.2021 року провадження відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

29.11.2021 року відповідачем подано відзив на позов, в якому заявлених позовних вимог він не визнає, зазначає, що в спірних правовідносинах діяв на підставі закону. Пояснює, що станом на дату досягнення пенсійного віку, визначеного ст. 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивачка не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно даних трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , 30.10.2020 року позивачку звільнено за скороченням штатної чисельності згідно п.1 ст. 40 КЗпП України з посади лікаря-стоматолога госпрозрахункового стоматологічного кабінету відділу профілактичних оглядів та медичних послуг в Комунальному некомерційному підприємстві "Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних".

В подальшому, з 15.06.2021 згідно довідки ФОП ОСОБА_2 від 15.06.2021 №2/1 працювала в стоматологічному кабінеті ФОП ОСОБА_2 на посаді лікаря-стоматолога-терапевта.

20.08.2021 позивачка звернулась до ГУ ПФУ з заявою, в якій просила надати грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в якій зазначила, що була звільнена з КНП "Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних" через скорочення штатів (не за власним бажанням) за дев`ять місяців до настання пенсійного віку. З соціальних причин продовжувала працювати лікарем-стоматологом в приватному медичному кабінеті "Діамант", так як влаштуватись на роботу в державну медичну установу лікарем-стоматологом не представлялося можливим.

Листом від 09.09.2021 р. №6576-6207/А-02/8-2100/21 ГУ ПФУ відмовило у призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, мотивуючи свою відмову тим, що на день досягнення пенсійного віку (09.07.2021), позивачка не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що є ключовою умовою для призначення грошової допомоги в розмірі десяти пенсій.

Не погодившись з відмовою відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, позивачка звернулась з позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Так, правовим питанням, яке підлягає дослідження у справі, є право позивачки на виплату їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до вимог п.7-1 Прикінцевих положень до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно ч.1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно положень ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Тобто суд, як і будь-який інший суб`єкт владних повноважень, при вирішенні справи зв`язаний нормами законодавства, яким врегульовано спірне питання.

В даному випадку перевірці підлягає правомірність відмови відповідача в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до вимог п.7-1 Прикінцевих положень до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (тобто чи діяв зазначений суб`єкт владних повноважень згідно приписів закону).

Питання, що підлягає дослідженню в межах даної справи врегульовано наступними положеннями законодавства.

Відповідно до пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Положеннями ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З цього приводу суд зазначає, що Верховний Суд вже розглядав справи щодо умов призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до вимог п.7-1 Прикінцевих положень до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та навів свої висновки, зокрема, в постановах від 22.02.2018 у справі № 310/3774/17, від 27.11.2018 у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17), від 11.07.2019 у справі № 350/294/16-а, від 21.01.2021 у справі №310/8663/18, від 23.12.2020 у справі №456/2087/16-а, від 10.09.2019 у справі №458/452/17.

Згідно висновків Верховного Суду, зроблених за результатом аналізу наведених вище норм права, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Наведений висновок суду касаційної інстанції конкретизовано наступним чином: "…що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії."

Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є недотримання будь-якої з вищезазначених трьох умов, зокрема, вихід на пенсію не з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Законодавець доволі чітко регламентував умови отримання спірної грошової допомоги, не залишивши можливості призначити допомогу за умови невиконання хоча б однієї з зазначених ним умов (в тому числі за наявності поважних підстав).

Судом встановлено та не заперечується позивачкою, що станом на день досягнення пенсійного віку передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (09.07.2021 року), вона не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Вказана обставина позбавляє позивачку права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи наведене, дії відповідача щодо відмови в призначені зазначеної грошової допомоги відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність дій щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 112010201