Справа № 300/6779/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2022 р. справа № 300/6779/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії щодо неврахування до стажу роботи на посаді судді календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому та зобов`язання із 19.02.2020 врахувати до стажу роботи на посаді судді календарний термін проходження військової служби за період з 03.07.1975 по 06.07.1977 і стаж на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому за період з 26.04.1983 по 17.03.1986, виплачувати щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з врахуванням проведених виплат, а також виплату в одноразовому порядку суму заборгованого щомісячного грошового утримання з 19.02.2020, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач, Головне управління ПФУ в області, орган пенсійного фонду, орган пенсійного забезпечення, Управління) про визнання протиправними дії щодо неврахування до стажу роботи на посаді судді календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому та зобов`язання із 19.02.2020 врахувати до стажу роботи на посаді судді календарний термін проходження військової служби за період з 03.07.1975 по 06.07.1977 і стаж на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому за період з 26.04.1983 по 17.03.1986, виплачувати щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з врахуванням проведених виплат, а також виплату в одноразовому порядку суму заборгованого щомісячного грошового утримання з 19.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що постановою Верховної Ради України від 19.09.2013 за №604-VІІ його звільнено з посади судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Верховинського районного суду від 25.11.2013 за №17-ос/13 позивача відраховано зі штату суду. З 25.11.2013 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ від 07.07.2010 (надалі по тексту також - Закон №2453-VІ), виходячи з 90% посадового окладу судді місцевого суду. У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач, 01.06.2020 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - Територіальне управління ДСА України в Івано-Франківській області, ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, уповноважений орган) №171 від 03.03.2020. Однак листом від 18.05.2020 за №5 відповідач відмовив ОСОБА_1 у такому перерахунку, у зв`язку з чим позивач оскаржив рішення Управління в судовому порядку. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №300/1410/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 згідно довідки №171 від 03.03.2020 з урахуванням фактично виплачених сум. На виконання коментованого рішення суду відповідачем здійснено відповідний перерахунок, за наслідком якого довічне грошове отримання позивача обчислено у розмірі 64% суддівської винагороди. Позивач 15.09.2021 звернувся органу пенсійного забезпечення із заяву про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 74% винагороди працюючого на відповідній посаді судді, із врахуванням календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому за періоди з 03.07.1975 по 06.07.1977 і з 26.04.1983 по 17.03.1986. В свою чергу, листом від 28.09.2021 за №7865-7703/Т-02/8-0900/21 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для такого перерахунку, оскільки спірний стаж дає право на відставку, однак не може бути врахований для збільшення відсотків заробітку при обчисленні довічного грошового утримання. За доводами позивача, вказані мотиви не здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання не ґрунтуються на вимогах закону, відсутні будь-які правові підстави для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , а тому просив позов задовольнити в повному обсязі.

За наслідками виконання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху від 08.11.2021 (а.с.18-22, 27-40), Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 24.11.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі (а.с.42-43) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 20.12.2021 за №0900-0802-7/48707 і письмових пояснень від 21.12.2021 за №0900-0902-7/48975, які надійшли на адресу суду 24.12.2021 із відповідними письмовими доказами (а.с.47-50, 54-55, 56-140). Управління не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що ОСОБА_1 з 25.11.2013 призначено щомісячне довічне грошове утримання згідно статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ від 07.07.2010 у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. До суддівського стажу позивача зараховано період роботи з 17.03.1986 по 25.11.2013 на посаді судді і голови суду. Отож стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на одержання довічного грошового утримання складає 27 років 8 місяців. На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №300/1410/20 відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №171 від 03.03.2020 у розмірі 64% суддівської винагороди. За доводами відповідача постанова Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 втратила чинність у 2010 році, а тому застосуванню не підлягає, а Законом №1402-VІІІ не передбачено зарахування календарного періоду проходження військової служби до стажу, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання. Водночас до позивача не може застосовуватись норма права щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді, яка набрала чинності після виходу позивача у відставку, оскільки Закон №2509-VІІІ, яким внесені зміни до статті 137 Закону №1402-VІІІ, не містить вказівки на особливості дії в часі, його положення підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли після набрання чинності, тобто після 05.08.2018. Таким чином відсутні правові підстави для врахування до стажу роботи на посаді судді календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому за періоди з 03.07.1975 по 06.07.1977 і з 26.04.1983 по 17.03.1986.

Окрім цього відповідач вказав на пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В свою чергу, ОСОБА_1 направив на адресу суду відповідь на відзив від 04.01.2021, яку зареєстрований в канцелярії суду 10.01.2022 (а.с.142-147). Позивач заперечив доводи відповідача, зазначивши, що для мети визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи необхідно звернутись до дати обрання особи суддею безстроково. На час обрання позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865, яка передбачала врахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання календарного періоду проходження строкової військової служби. На час звільнення позивача діяли положення Закону №2452-VІ, пункт 11 Перехідних положень якого визначав, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим законом. Таким чином, оскільки на час обрання позивача суддею вперше, до стажу на посаду судді зараховувався календарний період проходження строкової військової служби, то заперечення відповідача є безпідставними. Окрім цього, в силу вимог частини 3 статті 127 Конституції України (в редакції за період з 28.06.1996 по 05.07.2001) позивач має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді період діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому за періоди з 26.04.1983 по 17.03.1986, що становить 3 роки.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з 17.03.1986 зарахований на посаду народного судді Богородчанського районного суду (у зв`язку з обранням), свідченням чого є запис №5 у трудовій книжці позивача за серії НОМЕР_1 від 18.10.1977 (а.с.11).

Згідно постанови Верховної Ради України від 01.06.2000 за №1779-III суддю Верховинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 обрано суддею України безстроково (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1779-14#Text).

Постановою Верховної Ради України від 19.09.2013 за №604-У11 "Про звільнення суддів" ОСОБА_1 звільнено з посади судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.64-67) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/604-18#Text).

Відомості із наявного в матеріалах справи наказу в.о. голови Верховинського районного суду Івано-Франківської області №17-ос/13 від 25.11.2013 (а.с.62) вказують про відрахування ОСОБА_1 зі штату Верховинського районного суду Івано-Франківської області з 25.11.2013 на підставі постанови Верховної Ради України від 19.09.2013 за №604-VІІ (а.с.62).

Такі обставини підтверджуються поясненнями позивача та не заперечується відповідачем.

Поряд із вказаним, як слідує із матеріалів справи (а.с.11), ОСОБА_1 , до обрання на посаду судді (17.03.1986) з 09.01.1981 по 17.03.1986 працював на посаді юрисконсульта у Надвірнянському райвиконкому (запис №№3, 4 трудової книжки).

Також, згідно військового квитка НОМЕР_2 ОСОБА_1 в період з 03.07.1975 по 06.07.1977 проходив строкову військову службу (а.с.8).

На підставі зави про призначення пенсії від 26.11.2013, до якої долучено в тому числі трудову книжку позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 25.11.2013 призначено ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" 2453-VІ від 07.07.2010 (а.с.58), виходячи з 90% посадового окладу судді місцевого суду, що підтверджується розпорядженням №200137 від 10.12.2013 (зворотній бік а.с.56).

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області позивачу видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №171 від 03.03.2020, після чого позивач, 25.03.2020 звернувся до Верховинського відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі коментованої довідки уповноваженого органу. Втім органом пенсійного фонду відмовлено у здійсненні такого перерахунку.

Такі обставини встановлені рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №300/1410/20, яке набрало законної сили 14.12.2020 (http://reestr.court.gov.ua/Review/91687166).

В силу вимог приписів частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, коментованим рішенням суду від 22.09.2020 у справі №300/1410/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 та зобов`язано орган пенсійного фонду здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання з 19.02.2020 згідно такої довідки, з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання рішення суду від 22.09.2020 у справі №300/1410/20 відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №171 від 03.03.2020 у розмірі 64% суддівської винагороди (а.с.137-138).

Позивач вважаючи, що відповідачем не враховано у повній мірі спеціальний стаж судді, з якого визначено відсоток суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, звернувся до Головного управління ПФУ в області із заявою 14.09.2021 про зарахування до спеціального стажу роботи на посаді судді календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому за періоди з 03.07.1975 по 06.07.1977 і з 26.04.1983 по 17.03.1986 (а.с.13).

Управління, листом від 28.09.2021 за №7865-7703/Т-02/8-0900/21 повідомив позивача про відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу судді календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому, оскільки такий не може бути зарахований для збільшення відсотків заробітку при обчисленні довічного грошового утримання, так як чинним законодавством передбачено, що саме за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, без обмеження граничного розміру такого утримання (а.с.14).

ОСОБА_1 вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не включення до стажу роботи на посаді судді календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому, з посиланням на коментовані мотиви, звернувся до суду, з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, Законом, що на час вирішення даного публічно-правового спору визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII (надалі по тексту також - Закон №1402-VІІІ).

Згідно абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VІІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Вперше ОСОБА_1 обраний на посаду народного судді Богородчанського районного суду 17.03.1986, свідченням чого є запис №5 у трудовій книжці позивача за серії НОМЕР_1 від 18.10.1977 (а.с.11).

На час обрання позивача на посаду судді вперше діяв Закон Української Радянської Соціалістичної Республіки "Про судоустрій України" від 05.06.1981 за №2022-Х, який не передбачав права судді на відставку та, відповідно, не регламентовано питання обчислення стажу, який дає право на відставку.

Отже, для мети визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи необхідно звернутись до дати обрання ОСОБА_1 суддею безстроково, що не суперечить положенням 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VІІІ.

Позивача 01.06.2000 обрано суддею Верховинського районного суду Івано-Франківської області безстроково в період дії Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ (надалі по тексту також - Закон №2862-ХІІ).

Водночас, як уже з`ясовано судом ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання саме відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI (надалі по тексту також - Закон №2453-VI).

За правилами частини 1 статті 109 Закону №2453-VI (в редакції на момент призначення позивачу довічного грошового утримання) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 131 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом №2862-ХІІ.

Кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень (частина 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ).

Абзацом 2 частини 4 цієї статті Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час обрання позивачем суддею районного суду безстроково (01.06.2000) і набуття ОСОБА_1 стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, - до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, в тому числі в період правового регулювання спірних правовідносин Законом №2862-ХІІ, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарний період проходження строкової військової служби.

Як встановлено судом із матеріалів справи ОСОБА_1 в період з 03.07.1975 по 06.07.1977 проходив строкову військову службу, свідченням чого є копія військового квитка НОМЕР_2 наявного в матеріалах справи (а.с.8).

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становив більше 10 років, в станом на час обрання позивачем суддею районного суду безстроково (01.06.2000), до стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, враховується також календарний період проходження строкової військової служби.

Вказаний висновок узгоджується із правою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17, від 29 квітня 2020 року у справі №426/12415/16-а, від 18 червня 2020 року у справі №498/337/17 і від 07 вересня 2020 року у справі №426/14458/16.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

За таких обставин, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, слід врахувати календарний період проходження ним строкової військової служби з 03.07.1975 по 06.07.1977.

Водночас, ключовим питанням у цій справі є те чи має позивач право на зарахування до стажу роботи на посаді судді додаткових двох чи трьох років роботи у сфері права, якщо право на відставку такий реалізував до набрання чинності частини другої статті 137 Закону №1402-VIII, в редакції Закону №2509-VIII.

Так, відповідно до частини першої статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згодом Законом №2509-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", який набрав чинності з 05.08.2018, у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" статтю 137 Закону №1402-VIII було доповнено частиною другою наступного змісту: "До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді".

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Водночас, прямої вказівки на те, що норми частини другої статті 137 Закону №1402-VIII застосовуються до осіб, які реалізували своє право на відставку до 05.08.2018 цей Закон не містить. Відповідно передбачені частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунку) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді застосовуються з дати набрання чинності Законом №2509-VIII, тобто з 05.08.2018.

Важливою являється та обставина, що позивач звільнений з посади судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області у зв`язку із виходом у відставку у вересні 2013 року, тобто в період, коли такої норми Закону №1402-VIII не існувало.

Також у спільному листі Голови Вищої ради правосуддя, в.о. Голови Верховного Суду, Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в.о. Голови Ради суддів України, Голови Державної судової адміністрації України, Ректора Національної школи суддів України від 05 листопада 2018 року № 41783/0/9-18, №2664/0/2-18, №01-6757/18, №9рс-1112/18, №1-22433/18, №02/3878 "Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді" надано роз`яснення щодо зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді.

У вказаному листі наголошено, що передбачені частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунок) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді, здійснюється з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05 серпня 2018 року.

На момент обрання позивача на посаду судді вперше діяв Закон Української Радянської Соціалістичної Республіки "Про судоустрій України" від 05.06.1981 за №2022-Х.

Відповідно до положень статті 22 коментованого Закону народні судді районних (міських) народних судів обираються громадянами району, міста, району в місті на основі загального, рівного і прямого виборчого права при таємному голосуванні строком на п`ять років.

Проте Закон №2022-Х не передбачав обчислення стажу на посаді судді та припинив застосовуватися на території України 01.06.2002.

На момент звільнення позивача у відставку та відрахування зі штату Верховинського районного суду Івано-Франківської області (вересень-листопад 2013 року) діяли норми Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частини першої статті 64 Закону №2453-VI на посаду судді може бути рекомендований громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Частиною першою статті 131 цього Закону визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Отже чинними на момент обрання та звільнення позивача у відставку нормами законодавства не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді досвіду роботи на посаді юрисконсульта райвиконкому.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що до позивача не може бути застосована норма права щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді, яка набрала чинності після виходу позивача у відставку, тобто частина друга статті 137 Закону №1402-VIII, а відтак відхиляє доводи ОСОБА_1 , викладені у адміністративному позові.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у схожих правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 29.11.2021 у справі 120/594/19-а, від 20.04.2021 у справі №620/536/19, від 17.09.2021 у справі №824/301/20-а, від 30.09.2021 у справі №243/6450/17 та від 23.11.2021 у справі № 280/5617/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Сформований вище по тексту висновок суду не слід трактувати як обмеження чи звуження права судді у відставці на зарахування до серпня 2018 року до стажу роботи на посаді судді також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (частина 2 статті 137 Закону №1402-VIII).

Зокрема, різні редакції Законів України "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус суддів" і "Про судоустрій України", які були чинні в період між призначенням/обранням позивача на посаду судді і його виходом у відставку, по різному визначали можливість зараховування тої чи іншої робота до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку і обчислення відсоткового значення розміру суддівської винагороди, із якою обчислюється щомісячне довічне грошове отримання судді.

Так, на час припинення у позивача повноважень судді (2013 рік) діяв Закон №2862-ХІІ, абзацом 2 частини 4 статтею 43 якого було визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів зараховується також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

При цьому, судді, які призначенні чи обрані на посаду судді після припинення дії Закону №2862-ХІІ, тобто після 07.07.2010, в тому числі за правового регулювання Законом №2453-VІ і Законом №1402-VIII, такого права на зарахування коментованим часу роботи до 10 років не мають, втім, законодавець надав додаткове право, зокрема, для суддів першої інстанції з 05.08.2018 на підставі Закону №2509-VIII - 3 роки.

Відтак, дискримінації у правах однієї категорії осіб в залежності від дати призначення/обрання на посаду судді та припинення їх повноважень у зв`язку із виходом у відставку, зважаючи на конкретні обставини у даній справі, суд не вбачає.

За таких обставин, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, слід врахувати виключно календарний термін проходження військової служби за період з 03.07.1975 по 06.07.1977.

При цьому, враховуючи мотиви суду викладений вище по тексту судового рішення, стаж ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому за період з 26.04.1983 по 17.03.1986 не підлягає врахуванню до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання.

З урахуванням висновку про необхідність зарахування відповідачем до спеціального стажу роботи на посаді судді календарного терміну проходження військової служби за період з 03.07.1975 по 06.07.1977, суд дійшов переконання щодо наявності у відповідача обов`язку здійснити перерахунок загального відсотку для розрахунку довічного грошового утримання від суддівської винагороди ОСОБА_1 .

Водночас, зважаючи на дату ухвалення рішення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020, а також беручи до уваги рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №300/1410/20, суд вказує на необхідність здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача саме з 19.02.2020, з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вжив всіх заходів на з`ясування обставин, які мають значення для даної справи, в тому числі витребував додаткові докази з власної ініціативи (а.с.42-43).

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення, суд робить висновок про обґрунтованість адміністративного позову в частині, а позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Щодо посилань Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області у відзиві з приводу пропущення позивачем шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду з позовом, суд виходить із наступного.

Насамперед слід звернути увагу на відсутність у даних спірних правовідносинах "триваючої пасивної поведінки позивача", мова про яку йде у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо соціальних справ Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 (адміністративне провадження №К9901/15971/20).

Як свідчать обставини справи для відновлення свого права на належний розмір щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, ОСОБА_1 змушений був в червні 2020 року звернутися до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, яким у справі №300/1410/20 відновлено його порушене право.

А надалі, позивач, після невірного перерахунку грошового утримання, вчиненого на виконання коментованого рішення суду, окремо самостійно звертатися до Головного управління ПФУ в області із заявою від 14.09.2021 про зарахування до спеціального стажу роботи на посаді судді календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому.

При цьому, на переконання суду, орган пенсійного фонду зобов`язаний був самостійно зарахувати до стажу роботи позивача календарний термін проходження військової служби, оскільки при первинному зверненні до відповідача позивачем подано усі необхідні і достатні документи для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням спірного періоду.

Разом з тим, в матеріалах пенсійної справи відсутні документи (протоколи перерахунку, розпорядження тощо), які засвідчують включення відповідачем до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці календарного терміну проходження військової служби.

Вчинення органом пенсійного фонду дій на забезпечення своєчасного перерахунку пенсії не залежить від волі пенсіонера (судді у відставці), а повинні в силу вимог нормативно-правових актів самостійно вчинятися останнім.

Попри вказане у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо соціальних справ Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 (адміністративне провадження №К9901/15971/20), міститься посилання на висновки, визначені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а (провадження №11-345апп19).

У коментованій постанові Великою Палатою Верховного Суду сформовано певна правова позиція щодо застосування строків звернення до суду у справах про перерахунок раніше призначених пенсій.

Варто, в першу чергу відмітити, що вирішені по суті спірні правовідносини у вказаній постанові найвищої судової інстанції регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (надалі по тексту також - Закон №1788-XII) і Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-ІV (надалі по тексту також - Закон №1058-ІV).

По друге, питання, яке було предметом судового розгляду у справі №510/1286/16-а (провадження №11-345апп19) стосувалося особи, якій пенсію призначено як державному службовцю, а у даній справі (№300/6779/21) щомісячне довічне грошове утримання призначене ОСОБА_1 як судді у відставці.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду застосувала у справі №510/1286/16-а (провадження №11-345апп19) положення статей 87 і 98 Закону №1788-ХІІ, а у даній справі регулювання спірних відносин визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016, що як за своїм змістом так і юридичним визначенням є відмінними між собою.

В частині вимог позивача про виплату перерахованої суми щомісячного довічного грошового утримання в одноразовому порядку, суд виходить із наступного.

В силу правового регулювання частини 2 статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

По перше, у даній справі суд не вирішує питання встановлення точної сими недоплаченого розміру утримання, ОСОБА_1 такої вимоги не визначив у позовній заяві.

По друге, позивач у адміністративному позові не навів жодної норми матеріального чи процесуального права (встановлений законом порядок) на обґрунтування необхідності і можливості в спірних правовідносинах здійснення відповідачем дій щодо виплати недоплаченої частини основного розміру утримання однією сумою, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень.

Відтак, у випадку набрання рішенням суду у даній справі законної сили, перерахунок та виплата недоплаченої пенсії з 19.02.2020 по дату відповідного перерахунку, вчиненого на виконання рішення суду, буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду слід рахувати сплату відповідачем всієї недоплаченої різниці у визначеному законом порядку (частина 2 статті 129-1 Конституції України).

Визначення окремого порядку про зобов`язання орган пенсійного забезпечення виплатити недоплачену частину пенсії з урахуванням чи без застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 за №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду" (надалі по тексту також - Постанова №649), на переконання суду, не є способом захисту порушеного права, за позовними вимогами, сформованими ОСОБА_1 .

Таке питання є окремою процедурою вчинення відповідачем дій щодо забезпечення виконання судового рішення, після того як вона набере законної сили, і не може вважатися окремим способом і порядок його виконання, який слід встановлювати на день ухвалення рішення у справі.

Більше того, коментована вище Постанова №649 є одним із способів виконання рішень судів у справах про стягнення із Пенсійного фонду України відповідних недоплачених пенсії за рішеннями суду.

По третє, правовідносини із застосування чи не застосування відповідачем окремого порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 за №649, станом на 25.01.2022 (день ухвалення рішення у даній справі), ще не виникли, а отже не є спірними.

Процесуальний закон не надає суду можливостей вирішувати правовідносини на майбутнє, у відношенні до яких спір фактично відсутній, зокрема, і щодо виплати однією сумою коштів, точне цифрове значення якої не є предметом перевірки, та ще не визначено як результат перерахунку пенсії.

По четверте, рішення суду у досліджуваному випадку може бути виконано органом пенсійного фонду і в добровільному порядку, без застосування будь-яких інших підзаконних-нормативно-правових актів, в тому числі виплати суми перерахованого утримання з урахуванням фактично виплачених сум - одним платежем.

Зважаючи на вказане, в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи на підставі пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (а.с.7), та ним не понесені витрати по сплаті судового збору, а також враховуючи неподання сторонами до суду будь-яких доказів про здійсненні ними інші витрати, пов`язані з розглядом справи, то у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неврахування до стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді ОСОБА_1 , з якого визначається (розраховується) відсоток щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді календарного терміну проходження військової служби з 03.07.1975 по 06.07.1977.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, з якого визначається (розраховується) відсоток щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді календарний термін проходження військової служби з 03.07.1975 по 06.07.1977.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок загального відсотку для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням календарного терміну проходження військової служби з 03.07.1975 по 06.07.1977.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді календарного терміну проходження військової служби з 03.07.1975 по 06.07.1977.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.