Справа № 440/14484/21
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКТЯБРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ПОЛТАВИ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 лютого 2022 року м. Полтава Справа № 440/14484/21

Октябрський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Савченка А. Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - відповідач, Укртрансбезпека), у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби з безпеки на транспорті серії ВМ № 00000165 від 18 жовтня 2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України.

Історія справи

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху (а. с. 10).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року матеріали позову було передано до Октябрського районного суду м. Полтави за підсудністю (а. с. 28).

Справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави 23 грудня 2021 року та відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2021 року справу передано для розгляду судді Савченку А. Г. (а. с. 34).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 440/14484/21, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а. с. 35 - 36).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 18 жовтня 2021 року відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00000165, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 18 жовтня 2021 року, о 09 год 53 хв, за адресою М-22, км 74+810, Полтавська область, зафіксовано транспортний засіб DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 ; відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України): загальної маси транспортного засобу на 13,8% (10,584 т), навантаження на строєні осі транспортного засобу 19,9% (9,428 т), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. Вважав, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки позивач не порушував жодних вимог законодавства. Зазначив, що транспортний засіб - вантажний спеціалізований сідловий тягач DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 , належать позивачу, однак згідно з договором оренди транспортного засобу № 1 від 02 жовтня 2021 року, даний транспортний засіб був переданий в оренду ФОП ОСОБА_2 , а отже й не використовувався ним для перевезення вантажу. Також стверджував, що застосована відповідачем під час зважування Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України (укравтодор), атестована відповідно до ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08, не розповсюджується на транспортні засоби з рідким та сипучим вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі. Крім того, вказав, що відповідно до товарно-транспортної накладної № 3 від 18 жовтня 2021 року, сумарна вага транспортного засобу та вантажу становила 39,7 т, а тому максимально допустимої маси в 40 т, перевізником перевищено не було.

19 січня 2022 року, засобами електронного зв`язку, до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з огляду на те, що 18 жовтня 2021 року, о 09 год 53 хв, за адресою М-22, км 74+810, Полтавська обл., зафіксовано транспортний засіб DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5. ПДР України: загальної маси транспортного засобу на 13,8 % (10.584 т), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 19,9 % (9.428 т). За результатами фіксації в автоматичному режимі адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті посадовою особою Департаменту державного контролю на транспорті винесено оскаржувану постанову, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. На переконання відповідача, у розумінні ч. 1 ст. 14-3 КУпАП, ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, оскільки транспортний засіб DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 , відповідно до відомостей з Державного реєстру транспортних засобів, зареєстрований за останнім. Стверджував, що саме позивач несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, а відтак, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, зобов`язаний був врахувати дозволені нормативні навантаження на осі транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним. Зазначив, що у контексті п. 22.5. ПДР України, перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі, однак, у даному випадку, встановлено перевищення допустимої похибки у 2 %, передбаченої для можливого збільшення осьового навантаження, зумовленого нерівномірним розподілом вантажу. Крім того, вказав, що фіксація адміністративного правопорушення була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту WAGA-WIM35, який відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 13 січня 2016 року, що підтверджується сертифікатом перевірки типу № UA.TR.113-0619-21, виданим 13 квітня 2021 року, чинним до 12 квітня 2031 року, сертифікатом відповідності № UA.TR.113-0619/04F-21/1, виданим Міністерством економіки України ООВ «Метрологія» ННЦ «Інститут метрології» 18 червня 2021 року Міністерством економіки України ООВ «Метрологія» ННЦ «Інститут метрології».

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05 вересня 2019 року було внесено запис № 0003885, вид діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний).

Власником транспортного засобу марки DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 , щодо якого проводився габаритно-ваговий контроль є фізична особа ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане ТСЦ 5342 06 липня 2021 року (а. с. 19 - 20).

10 жовтня 2021 року між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (Орендар) було укладено договір оренди транспортних засобів № 1 (а. с. 21), відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 передає в оренду ФОП ОСОБА_2 , на умовах орендної експлуатації транспортних засобів, загальний вантажний сідловий тягач DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 ; термін дії договору: з 10 жовтня 2021 року по 20 жовтня 2021 року.

Згідно з актом приймання-передачі до договору оренди транспортного засобу № 1 від 10 жовтня 2021 року (а. с. 22), ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) належним чином передав, а ФОП ОСОБА_2 (Орендар) прийняв транспортний засіб марки DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 .

При цьому, 08 жовтня 2021 року, між ФОП ОСОБА_2 (Перевізник) та Представництвом «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті» (Україна), було укладено договір перевезення вантажу № 08/10 - 2021/К (а. с. 23 - 25), відповідно до п. п. 2.2.4, 6.1, 9.1, 9.2 якого, перевізник зобов`язаний перевіряти та нести відповідальність за дотримання габаритних та/або вагових параметрів завантаженого транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим законодавством нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу), щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження) і «Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом» тощо; у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору (далі іменується «порушення Договору»), Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством. Порушення Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору; цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання Сторонами та закріплення печатками Сторін; строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1. Договору та закінчується 31 грудня 2021 року, але в будь-якому разі не пізніше повного виконання Сторонами узятих на себе за цим Договором зобов`язань.

18 жовтня 2021 року було виписано товарно-транспортну накладну № 3 (а. с. 26), відповідно до якої, водій ОСОБА_3 на автомобілі DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 , з причепом ТОНАР НОМЕР_3 , перевозив щебінь 5-20; автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 , вантажовідправник ТОВ «Мало-Кохнівський кар`єр», замовник та вантажоодержувач Представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті», пункт навантаження - вул. Ярмаркова, 15, м. Кременчук, Полтавська обл., 39600, пункт розвантаження - с. Бутенки, Кобеляцький район, Полтавська обл.

18 жовтня 2021 року, старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Колєснік Н. Г., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00000165, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 18 жовтня 2021 року, о 09 год 53 хв, за адресою М-22, км 74+810, Полтавська область, зафіксовано транспортний засіб DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 ; відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5. ПДР України: загальної маси транспортного засобу на 13,8% (10,584 т), навантаження на строєні осі транспортного засобу 19,9% (9,428 т) (а. с. 18).

Цією ж постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а також застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Норми права, які підлягають застосуванню

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ), зокрема, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з ст. 2 Закону № 2344-ІІІ, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2344-ІІІ, цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно з ч. ч. 3, 4 Закону № 2344-ІІІ, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту. Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 11 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з ст. 33 Закону № 2344-ІІІ, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Згідно з ст. 48 Закону № 2344-ІІІ, зокрема, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до підпунктів 3, 15 та 29 пункту 5 Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Відповідно до п. 22.5. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Згідно з ч. 1 ст. 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, зокрема, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з абзацами 1 та 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Висновки щодо правозастосування

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних габаритних параметрів зазначених у п. 22.5. ПДР України.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, а тому, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, зобов`язаний був врахувати дозволені нормативні навантаження на осі транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, оскільки в контексті п. 22.5. ПДР України, перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.

При цьому, відповідач, стверджуючи про те, що саме перевізник несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, яким, на думку останнього, є позивач, взагалі не встановив факту чи є він перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». До того ж, відповідач не врахував, що суб`єктом відповідальності за перевищення габаритних та (або) вагових параметрів при перевезенні вантажів є саме автомобільний перевізник, який здійснює перевезення вантажів за власний кошт чи на комерційній основі.

Судом встановлено, що транспортний засіб на праві власності належить позивачу, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Однак, відповідно до договору оренди транспортних засобів № 1 від 10 жовтня 2021 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 та акту приймання-передачі до нього, транспортний засіб марки DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 , переданий в оренду ФОП ОСОБА_2 .

Зі змісту товарно-транспортної накладної № 3 від 18 жовтня 2021 року також вбачається, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня 1997 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі - Правила), перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до п. 11.1 Правил, зокрема, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

З аналізу наведених положень Правил та форми, яка наведена в додатку 7 до цих Правил, слідує, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Отже, Правила, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, визначають що товарно-транспортна накладна обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

Таким чином, під час здійснення габаритно-вагового контролю, а також під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у посадових осіб Укртрансбезпеки у будь-якому випадку була наявна інформація щодо автомобільного перевізника.

А відтак, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова була винесена відповідачем без встановлення належного суб`єкта відповідальності за інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення.

Таким чином, позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт» і не може нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Суд також зазначає, що у цій справі, позивач не є тією особою, яка несе відповідальність за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, в контексті ч. 1 ст. 14-3 КУпАП, з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

У цій справі, суд встановив, що належним користувачем транспортного засобу є ФОП ОСОБА_2 , оскільки згідно з договором оренди транспортних засобів № 1 від 10 жовтня 2021 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_2 та акту приймання-передачі до нього, транспортний засіб марки DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 , був переданий їй в оренду. При цьому, суд наголошує на тому, що укладений між позивачем, як фізичною особою-підприємцем, з ФОП ОСОБА_2 договір оренди є правомочним і не передбачає обов`язку щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача транспортного засобу,оскільки позивач здійснює свою діяльність з метою одержання прибутку та зареєстрований відповідно до закону як фізична особа-підприємець. Крім того, не внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача транспортного засобу, а саме - ФОП ОСОБА_2 , не може свідчити про те, що вона не є належним користувачем транспортного засобу. При цьому, матеріали справи, а саме товарно-транспортна накладна, підтверджує, що саме ФОП ОСОБА_2 є суб`єктом відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Тобто, позивач довів, що ним не було вчинено правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, яке йому інкримінується, в той час, як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірність спірного рішення перед судом не доведена.

Крім того, суд зазначає, що до відзиву на позов, відповідачем були додані зображення причепу з д. н. з. НОМЕР_4 , водночас в оскаржуваній постанові ні марки, ні моделі, ні державного номерного знаку причепу, з яким рухався транспортний засіб марки DAF FT XF 105.460, д. н. з. НОМЕР_1 , посадовою особою Укртрансбезпеки цих відомостей зазначено не було, тобто тих даних, на підставі яких і було встановлено перевищення загальної маси транспортного засобу на 19,9% (9,428 тон).

Суд зазначає, що висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

При прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення останнє повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Відсутність посилання на відповідні докази в оскаржуваній постанові свідчить про необізнаність відповідача про їх наявність.

Такі обставини, на думку суду, свідчать про порушення відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Однак, всупереч приписам чинного законодавства, до відповідальності безпідставно притягнуто позивача, який не тільки не є автомобільним перевізником, а ще й не є суб`єктом відповідальності за перевищення габаритних та (або) вагових параметрів при перевезенні вантажів, у межах спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

При цьому, суд критично оцінює доводи позивача про те, що Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України (укравтодор), атестована відповідно до ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08, не розповсюджується на транспортні засоби з рідким та сипучим вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, оскільки під час судового розгляду справи не було доведено те, що вказана методика була застосована відповідачем при здійсненні габаритно-вагового контролю.

Суд також відхиляє твердження позивача про те, що загальна маса транспортного засобу не перевищувала нормативні параметри, визначені п. 22.5 ПДР України, що підтверджується товарно-транспортною накладною. Відповідно до абз. 27 глави 1 Правил, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією № 9251-1374-6506-5978 від 16 листопада 2021 року (а. с. 27), а також випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а. с. 32) і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 241-245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Постанову Державної служби з безпеки на транспорті серії ВМ № 00000165 від 18 жовтня 2021 року - визнати протиправною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. Г. Савченко