Справа № 260/8218/21
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2022 рокум. Ужгород№ 260/8218/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10, ), в якій, з врахуванням відмови у відкритті в частині позовних вимог, позивач просить: "1. Визнати причину пропуску строку звернення до суду поважними та відновити їх; 2. Зобов`язати Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у межах виконавчого провадження за № 53879892 вчинити дії передбачені ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" а саме: арешт, накладений на майно (кошти) боржника, зняти, відомості про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНКОПП НОМЕР_1 виключити з Єдиного реєстру боржників, та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження; 3. Встановити судовий контроль за примусовим виконанням рішення у порядку ст. 382 КАС України; 4. Справу розглянути за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року було відмовлено у відкритті провадження в справі в частині позовних вимог про зобов`язання Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у межах виконавчих проваджень за № 52321030, № 59486783 та № 64696514 вчинити дії передбачені статтею 40 ЗУ "Про виконавче провадження" а саме: арешт, накладений на майно (кошти) боржника, зняти, відомості про боржника ОСОБА_1 , виключити з Єдиного реєстру боржників, та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Заявлені вимоги позивач аргументує тим, що на примусовому виконанні в органах Державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 53879892 з примусового виконання виконавчого напису № 10143 від 21 листопада 2016 року виданого приватним нотаріусом Боднар І.М. про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ "Приват Банк" 41511,53 грн. Виконавчий лист було повернуто стягувачу, проте, як вказує позивач арешт накладений 13 червня 2017 року не скасовано всупереч вимог статті 40 Закону України "Про виконавче провадження". У подальшому у межах виконавчого провадження № 59445564 виконавчий лист було фактично виконано, кошти зараховані стягувачу, винагорода виконавцем була стягнута. 29 листопада 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування заходів забезпечення виконання у відповідності до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", однак позивачу було відмовлено у скасуванні накладеного арешту в межах виконавчого провадження № 53879892. Позивач вважає відмову у скасуванні заходів забезпечення виконання (арешти рухомого і нерухомого майна, розрахункових рахунків, грошових коштів) протиправною, у зв`язку із відсутність заборгованості перед кредитором та оплатою витрат виконавчого провадження.

До Закарпатського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зокрема, зазначив, що оскільки стягнення заборгованості з позивача на підставі виконавчого напису № 10143 від 21 листопада 2016 року виданого приватним нотаріусом Боднар І.М. на користь ПАТ КБ "Приват Банк" в сумі 41511,53 грн було фактично виконано приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О. В. в межах виконавчого провадження ВП № 59445564, то для вирішення питання щодо зняття арештів, накладених на підставі зазначеного виконавчого документа позивачу приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В., у зв`язку із тим, що останнім було прийнято постанову по закінчення виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого напису. Крім того, вказав у позивача наявні непогашені заборгованості перед стягувачами в інших виконавчих провадженнях, оскільки позивачем не надано до відділу ДВС підтвердження фактичного виконання вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, підстав для зняття арешту немає.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча судом вживалися заходи щодо виклику учасників справи, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

12 січня 2022 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява від представника позивача, відповідно до якої представник просить розглянути справу без участі позивача та його представника за наявними матеріалами у справі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 55).

Статтею 287 частиною 4 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно зі статтею 205 частини 2 пункту 3 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А відтак, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, відповідно до інформації про виконавче провадження, що міститься в матеріалах справи на примусовому виконанні Ужгородському МВ ДВС перебувало виконавче провадження № 53879892 з примусового виконання виконавчого напису № 10143 від 21 листопада 2016 року виданого приватним нотаріусом Боднар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості в сумі 41511,53 грн (а.с.а.с 16, 17).

В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було прийнято постанову від 13 червня 2017 року про арешт майна боржника (а.с.а.с. 18, 19).

25 червня 2018 року постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі статті 37 частини 1 пункту 2 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відсутністю у боржника майна (а.с.а.с. 20, 21).

29 листопада 2021 року позивач звернувся до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про зняття арешту накладеного у межах ВП № 53879892 та надав копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 59445564 з примусового виконання виконавчого напису № 10143 вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 21 листопада 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 41511,53 грн (а.с. 10).

Листом від 10 грудня 2021 року № 93949 відповідачем було відмовлено у скасуванні накладеного арешту в межах виконавчого провадження № 53879892 та роз`яснено позивачу про необхідність звернутися до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О. В. для вирішення питання щодо зняття арештів, накладених на підставі зазначеного виконавчого документа, оскільки у Відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відсутнє відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 10143 від 21 листопада 2016 року виданого приватним нотаріусом Боднар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованість в сумі 41511,53 грн. Крім того вказав, що з постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 59445564 від 07 липня 2021 року випливає, що вищевказане виконавче провадження фактично виконано в повному обсязі приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О. В. згідно статті 39 частини 1 пункту 9 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 31).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, статтею 1 Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі по тексту - Закон України № 1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 частини 1 Закону України № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 4 частини 1 Закону України № 1404-VIII, діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до статті 37 частини 1 пункту 2 Закону України № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Судом встановлено, відповідно до інформації про виконавче провадження, що міститься в матеріалах справи на примусовому виконанні Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебувало виконавче провадження № 53879892 з примусового виконання виконавчого напису № 10143 від 21 листопада 2016 року виданого приватним нотаріусом Боднар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованість в сумі 41511,53 грн (а.с.а.с 16, 17).

В межах вказаного виконавчого провадження № 53879892 державним виконавцем Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області у відповідності до статті 56 Закону України № 1404-VIII було прийнято постанову від 13 червня 2017 року про арешт майна ОСОБА_1 (а.с.а.с. 18, 19).

З матеріалів справи встановлено, що 25 червня 2018 року постановою державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області у ВП № 53879892 з примусового виконання виконавчого напису № 10143 від 21 листопада 2016 року виданого приватним нотаріусом Боднар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості в сумі 41511,53 грн було повернуто стягувачу на підставі статті 37 частини 1 пункту 2 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відсутністю у боржника майна (а.с.а.с. 20, 21).

Відповідно до статті 40 частин 1-3 Закону України № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 3,4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6,9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статі 59 частини 4 Закону України № 1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом Г2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У відповідності до статті 39 частини 1 пункту 9 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження закінчується у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що у межах виконавчого провадження № 59445564, відкритого приватним виконавцем Лукеча О.В. на підставі виконавчого напису № 10143 від 21 листопада 2016 року виданого приватним нотаріусом Боднар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості в сумі 41511,53 грн, приватним виконавцем було закінчено виконавче провадження № 59445564 з виконанням вказаного виконавчого напису у зв`язку із фактичним його виконанням в повному обсязі. Вказане також підтверджується листом відповідача від 10 грудня 2021 року № 93949 (а.с. 31).

Суд зазначає, що існування арешту майна позивача при визнанні відповідачем факту завершення виконавчого провадження відносно позивача та фактичним виконанням зобов`язань за виконавчим написом № 10143 від 21 листопада 2016 року виданого приватним нотаріусом Боднар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості в сумі 41511,53 грн порушує мету застосування відповідної процедури.

Більш того, як зазначав в своїх рішеннях (від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14) Верховний Суд України спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що питання щодо зняття арештів повинно вирішуватись в межах виконавчого провадження № 59445564, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В., оскільки накладення арешту на майно позивача було вчинене саме в межах виконавчого провадження № 53879892, що перебувало у виконанні Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області. Відомостей, що для забезпечення виконання виконавчого напису № 10143 від 21 листопада 2016 року приватним виконавцем вчинялись виконавчі дії щодо накладення арешту на майно позивача у суду відсутні.

Наявність у позивача непогашених заборгованості перед стягувачами в інших виконавчих провадженнях, не стосується правовідносин, що склалися в даній справі.

З аналізу статті 40 частини 1 Закону України № 1404-VIII судом резюмується, що, у спірному випадку, приватний виконавець позбавлений законодавчо встановленої можливості зняти відповідний арешт, оскільки у виконавчому провадженні, що перебувало на виконанні такого приватного виконавця такий арешт не застосовувався.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем не вчинено дій по зняттю арешту з майна боржника, в той час як існування арешту на майно позивача порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (стаття 41 Конституції України) та є порушенням статті 1 Першого протоколу (право власності) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності, суд дійшов висновку, що з метою повного захисту прав та інтересів позивача необхідно зобов`язати Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (орган, що здійснював дії у виконавчому провадженні) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови від 13 червня 2017 року у межах виконавчого провадження за № 53879892 з виконання виконавчого напису № 10143 від 21 листопада 2016 року виданого приватним нотаріусом Боднар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості в сумі 41511,53 грн.

Щодо позовних вимог про виключення з Єдиного реєстру боржників, та скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до статті 9 частини 7 Закону України № 1404-VIII, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Статтею 37 частиною 1 пунктами 1, 3, 11 Закону України № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Згідно із Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження (далі Положення № 2432/5), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень - окремий спецрозділ, який є архівною складовою частиною Системи та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20.05.2003 № 43/5 "Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2003 за № 388/7709, наказу Міністерства юстиції України від 28.04.2015 № 614/5 "Про затвердження Тимчасового порядку автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями і контролю строків виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2015 за № 478/26923.

Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Реєстр рішень, виконання яких гарантується державою, - складова частина Системи, в якій здійснюється облік рішень, виконання яких гарантується державою, інвентаризація заборгованості за цими рішеннями та їх передача до органу Казначейства.

Згідно із пунктом 6 розділу Х Положення № 2432/5, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: - про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження"; - про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження"; - про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

Таким чином, статтею 9 частиною 7 Закону України № 1404-VIII, а також пунктом 6 Розділу Х Положення № 2432/5 вичерпний перелік підстав вилучення відомостей про боржників з Єдиного реєстру боржників.

Реалізація іншого механізму наповнення Єдиного реєстру боржників та/або вилучення з нього інформації, нормативними документами не передбачена.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується учасниками, що виконавче провадження № 53879892 завершено на підставі статті 37 частини 1 пункту 2 Закону України № 1404-VIII (а.с. 20).

А відтак, оскільки вказана підстава відсутня у переліку випадків виключення боржника з Єдиного реєстру боржників, у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити.

Крім того, у відповідності до статті 40 частини 1 Закону України № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. Отже відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно із зняттям відповідного арешту, про що зазначається у відповідній постанові.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно вимог статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до статті 382 частини 1 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, оскільки позивачем не наведено достатніх підстав та не надано належних доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду, яке, після набрання ним законної сили, є обов`язковим до виконання.

Отже, дослідивши вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 242-246, 287 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10, ) про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови від 13 червня 2017 року у межах виконавчого провадження за № 53879892 з виконання виконавчого напису № 10143 від 21 листопада 2016 року виданого приватним нотаріусом Боднар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості в сумі 41511,53 грн.

У задоволенні позову у частині інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко