Справа № 750/14875/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Бородавкіна С.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради в особі Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернігівської міської ради про визнання протиправними дії та стягнення матеріальної шкоди,
ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова як адміністративного, з позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради в особі Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернігівської міської ради, у якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо передчасного направлення постанови №19/252 від 11.08.2021 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 для примусового виконання до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до набуття законної сили рішення суду за адміністративним позовом про скасування постанови;
- стягнути з відповідача, шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на користь позивача, в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої протиправними діями відповідача, грошові кошти в розмірі 8160,00 грн.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.12.2021 вищевказану справу передано за підсудністю на розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.
При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали, підставою для такої процесуальної дії стало те, що вимоги позивача не стосуються оскаржень рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а стосуються питання виконання постанови (звернення постанови №19/252 від 11.08.2021 до виконання в той час, коли правомірність вказаної постанови оскаржувалась у суді та стягнення у зв`язку із цим матеріальної шкоди).
Враховуючи наведене, суддя дійшов висновку, що спір у справі відповідно до частини першої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України не належить до предметної юрисдикції місцевого загального суду як адміністративного.
Частиною другою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
У свою чергу, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".
У частині другій цієї статті зазначено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.
Проаналізувавши зміст наведених процесуальних норм, суд приходить до висновку, що законодавець виключає можливість розгляду окружними адміністративними судами справ щодо рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, що приймаються чи здійснюються на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Суд звертає увагу, що правила розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів надають можливість на підставі предмета спору та суб`єктного складу сторін встановити адміністративний суд за першою інстанцією, який розглядатиме справу. Це кореспондується з принципами «res judicata», юридичної визначеності з огляду на практику Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Мушта проти України»; §§ 47, 52 рішення у справі «Пономарьов проти України»).
У параграфі 2 глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Як слідує з матеріалів позовної заяви, постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернігівської міської ради від 11.08.2021 №19/252 на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення рішення Чернігівської міської ради від 21.08.2018 №33/VII-15 «Про заборону реалізації пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових на території м. Чернігова» та частини другої статті 156 КУпАП (а.с. 8).
Позивач зазначає, що всупереч того, що вказана постанова була нею оскаржена до виконавчого комітету Чернігівської міської ради, а потім до суду, відповідач, не дочекавшись рішення Шостого апеляційного адміністративного суду, пред`явив її до виконавчої служби для примусового виконання.
Із вказаними діями виконавчого комітету Квач Л.М. не згодна та вважає, що вони суперечать положенням КУпАП щодо порядку виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Тобто, предметом спору є дослідження правомірності дій відповідача щодо пред`явлення до примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення за умови її оскарження в адміністративному та судовому порядках.
Суд зазначає, що процедура притягнення до адміністративної відповідальності включає певну послідовність етапів, а саме: 1) виявлення порушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення; 2) розгляд справи про адміністративне правопорушення; 3) винесення постанови у справі (прийнята постанова при цьому може бути оскаржена); 4) виконання постанови.
Порядок винесення, оскарження та пред`явлення вказаної постанови для примусового виконання урегульований КУпАП, про що у ній і зазначено. Тобто, для вирішення спору суду необхідно дослідити та надати правовий аналіз нормам КУпАП, що виходить за межі предметної юрисдикції окружного адміністративного суду.
Суд звертає увагу, що позивач не згодна із порядком звернення до виконання постанови про адміністративне правопорушення і нею не оскаржуються дії, бездіяльність чи рішення державного виконавця при її виконанні.
За наведених обставин, розгляд та вирішення заявлених ОСОБА_1 вимог має відбуватися місцевим загальним судом як адміністративним, зокрема, Деснянським районним судом м. Чернігова.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
При цьому, суд звертає увагу, що розгляд цієї справи Чернігівським окружним адміністративним судом по суті, в силу вимог частини першої статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України, незалежно від змісту прийнятого рішення суду, призведе до порушення прав учасників справи, оскільки порушення правил предметної юрисдикції (підсудності) є безумовною підставою для скасування рішення суду із закриттям провадження.
Відповідно до частини першої статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України, спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.
На підставі наведеного та керуючись статтями 20, 29, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 26.01.2022.

Суддя С.В. Бородавкіна