Справа № 540/7057/21
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/7057/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Рева Світлана Леонідівна, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУПФУ в Херсонській області, Управління), в якому просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) ГУПФУ в Херсонській області щодо не здійснення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням періоду роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М.Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 при обчисленні стажу;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум, на підставі його заяви, поданої у липні 2021 року, з урахуванням періоду роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М.Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 при обчисленні стажу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у липні 2021 він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак в цьому йому було відмовлено у зв`язку відсутністю необхідного для призначення пенсії страхового стажу у 28 років. Відповідач розрахував йому страховий стаж тривалістю 26 років 11 місяців 21 день, не включивши до нього період роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М. Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 з тих підстав, що титульний аркуш трудової книжки засвідчено печаткою, не придатною для читання. Позивач зазначає, що період його роботи на вказаному підприємстві підтверджується записами у трудовій книжці, які засвідчені підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, а те, що відбиток печатки не чіткий, не може позбавити його права на пенсійне забезпечення, оскільки відповідальність за помилки та неточності у трудовій книжці несе роботодавець, проте аж ніяк не пенсіонер. Також вказує, що подати додаткові документи на підтвердження спірного періоду роботи він не має змоги, оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території та не передало свої документи то архівних установ.

Ухвалою від 15.11.2021 вказаний позов залишений без руху, позивачу наданий строк на усунення недоліків позову. Ухвала виконана, недоліки позову усунуті.

Ухвалою від 23.11.2021 провадження у справі відкрито та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 13.12.2021 подав відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що 01.07.2021 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком та надав відповідні документи для призначення пенсії. В результаті розгляду заяви про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийнято рішення №72 від 07.07.2021 про відмову у зв`язку з відсутнім необхідним страховим стажем. Зокрема, при розгляді наданих позивачем документів разом із заявою про призначення пенсії за віком, а саме: трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення 20.07.1981), Управління встановило, що титульний аркуш книжки засвідчено печаткою, непридатною для читання, у зв`язку з чим, запис про період роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М. Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 не враховано при обчислені стажу. Додаткових документів про стаж, які б підтверджували оскаржуваний період роботи позивача з 20.07.1981 по 17.11.1983, до відповідача не надходило. Враховуючи вищезазначене, відповідно до записів трудової книжки колгоспника, військового квитка та даних відділу персоніфікованого обліку загальний страховий стаж позивача становить - 26 років 11 місяців 21 день, при необхідному - 28 років, що недостатньо для призначення пенсії за віком.

Відповідач зазначає, що згідно із приписами Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», та з урахуванням чинної на момент заповнення трудової книжки позивача Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність печатки підприємства на трудовій книжці, яка повинна бути придатною для читання, є обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком відповідно до вищезазначених положень чинного законодавства України.

Тому ГУПФУ в Херсонській області вважає, що правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком.

Також відповідач звертає увагу на те, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність чи дії щодо перерахунку йому пенсії та відповідно зобов`язати здійснити перерахунок, тобто просить зробити перерахунок ще не призначеної йому пенсії, що виключає можливість задоволення позову.

Ухвалою від 30.12.2021 задоволено заяву представника позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУПФУ в Дніпропетровській області, співвідповідач), яке прийняло рішення від 07.07.2021 про відмову позивачу у призначенні пенсії. Також цією ухвалою прийнято до провадження заяву представника позивача від 23.12.2021 про уточнення позовних вимог, згідно з якою просить:

- визнати протиправними дії ГУПФУ в Херсонській області та рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області №72 від 07.07.2021 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_2 , за його заявою від 01.07.2021, у зв`язку з відсутнім необхідним страховим стажем, а саме незарахуванням періоду роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М.Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 при обчисленні стажу;

- зобов`язати ГУПФУ в Херсонській області та ГУПФУ в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_2 , за його заявою від 01.07.2021, з урахуванням періоду роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М.Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 при обчисленні стажу, нарахувати та здійснити виплату пенсії, починаючи з 01.07.2021 року.

У зв`язку з вищенаведеним розпочато розгляд справи спочатку, а співвідповідачу установлений строк для подання відзиву - п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали. Крім того, співвідповідача зобов`язано подати докази.

Ця справа відноситься до переліку справ, визначених статтею 263 КАС України.

За змістом частини 2 статті 262 КАС України, розгляд справи по суті у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки ухвалою від 30.12.2021 розгляд справи розпочатий спочатку, то 14.01.2022 почався розгляд її по суті.

26.01.2022 сплив строк, наданий відповідачу та співвідповідачу для подачі відзиву.

Своїм правом подати відзив на уточнену позовну заяву вони не скористались. Співвідповідач витребованих судом доказів не подав.

Частиною 6 статті 162 КАС України установлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 6 статті 77, частиною 9 статті 80 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може, зокрема, розглянути справу за наявними в ній доказами.

За правилами, установленими частинами 5, 8 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим ухвалити у цій справі рішення.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до таких висновків.

Судом на підставі поданих сторонами доказів встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 01.07.2021 до ГУПФУ в Херсонській області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви ним були додані, зокрема, такі документи, як військовий квиток НОМЕР_3 , трудова книжка НОМЕР_1 (дата заповнення 20.07.1981) з вкладишем НОМЕР_4 (дата заповнення 01.04.2012), трудова книжка колгоспника без номеру (дата заповнення 15.05.1979).

За змістом записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 13.05.1979 по 29.05.1981 проходив військову службу, а надалі працював на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М. Кірова з 20.07.1981 по 11.05.1982 помічником машиністу крана в залізничному цеху (кранове депо) та з 11.05.1982 по 17.11.1983 - машиністом дизель-електричного залізничного крану.

Відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення ГУПФУ в Дніпропетровській області розглянуто подані позивачем документи та 07.07.2021 прийнято рішення про відмову йому у призначенні пенсії за віком.

Надалі відповідач листом від 13.07.2021 №2100-0304-8/33144 повідомив позивача про те, що за наслідками розгляду поданих документів прийнято рішення №72 від 07.07.2021 про відмову йому у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що загальний страховий стаж позивача становить 26 років 11 місяців 21 день, при необхідному - 28 років.

Також у листі вказано, що вказаний страховий стаж розрахований за записами трудової книжки колгоспника, військового квитка та даних відділу персоніфікованого обліку, а періоди його роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М. Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 не зараховані до страхового стажу, оскільки титульний аркуш трудової книжки НОМЕР_1 засвідчено печаткою підприємства, непридатною для читання.

Уважаючи, що відповідач протиправно не зарахував йому до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, періоди його роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М. Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні цього спору суд виходить з такого.

Як видно з матеріалів справи, спірним у даному випадку є виключно питання зарахування позивачу до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, періодів його роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М. Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 на підставі записів в трудовій книжці, які завірені нечітким відбитком печатки підприємства.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел - визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно із статтею 8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За статтею 9 Закону №1058-ІV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пенсіонером є особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, право на пенсію пов`язане з досягненням особою пенсійного віку та наявністю у неї певного страхового стажу.

Умови призначення пенсії за віком визначені у статті 28 Закону №1058-ІV.

Так, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років (частина 1 статті 26).

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років (частина 2 статті 26).

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років (частина 3 статті 26).

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (частина 4 статті 26).

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , і 60 років йому виповнилось ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому він має право на пенсію за віком за умови наявності у нього станом на вказану дату страхового стажу не менше 28 років.

За визначенням, наданим у статті 1 Закону №1058-ІV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із статтею 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У даному спірному випадку таким законодавством, яке діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, є Закон України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII).

Згідно із статтями 56, 62 Закону №1788-XII, до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1,2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Вказана правова позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду у цій категорії справ.

У цьому спірному випадку співвідповідач на підставі трудової книжки колгоспника без номеру, військового квитка НОМЕР_3 та даних відділу персоніфікованого обліку розрахував стаж роботи та страховий стаж позивача, який становить 26 років 11 місяців 21 день.

При цьому співвідповідач не взяв до уваги періоди роботи позивача на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М. Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983, оскільки титульний аркуш трудової книжки НОМЕР_1 засвідчено печаткою підприємства, непридатною для читання.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 , вона заведена 20.07.1981 та містить такі записи: №1 і №2 щодо служби в лавах Радянської Армії з 13.05.1979 по 29.05.1981; №№3, 4 та 5 щодо прийняття на роботу на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М. Кірова в залізничний цех (кранове депо) на посаду помічника машиніста крану 4 розряду з 20.07.1981, переведення з 11.05.1982 на посаду машиніста дизель-електричного залізничного крану 5 розрядку ПТО залізничного цеху та звільнення за власним бажанням з 17.11.1983.

Трудова книжка містить відомості про підстави внесення записів, підписи осіб, відповідальних за ведення і видачу трудових книжок, а також відбитки печатки підприємства.

Записи у трудовій книжці виконані у хронологічній послідовності, не суперечать один одному, не мають підчисток та виправлень, формально відповідають вимогам, які висуваються законодавством до ведення трудових книжок.

При цьому дійсно відбиток печатки на титульному аркуші трудової книжки та на записі про звільнення нечіткий.

Виключно ця обставина слугувала співвідповідачу підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу позивача та відмови у призначенні йому пенсії за віком.

У зв`язку з цим суд зазначає, що 20.06.1974 постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція № 162), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 Інструкції №162).

Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується « 1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; « 05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).

Відповідно до пункту 2.8 Інструкції №162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції №162 у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі».

При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13 Інструкції №162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. […]

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1 Інструкції №162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі - Інструкція №58).

Крім того, зазначеним правовим нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Також слід врахувати, що пунктом 8 Інструкції №162 визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робочих та службовців». Згідно із пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, також регулюються указаною вище постановою.

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» установлено, що відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачею трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, визначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Доречно зауважити, що і за приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що вимоги щодо внесення записів про звільнення з роботи та завірення печаткою титульного аркушу трудової книжки та запису про звільнення прямо передбачені Інструкцією №162 та Інструкцією №58.

Однак позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу в позивача за спірний період.

У даному випадку, позивач просить зарахувати до його страхового стажу період роботи з на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М. Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983.

Щодо цього періоду суд зазначає, що в трудовій книжці позивача у відомостях про роботу у графі 3 як заголовок зазначено повне найменування підприємства, всі інші записи виконані у відповідності до вимог Інструкції №162.

Нечіткість відбитку печатки при завіренні титульного аркушу трудової книжки та запису про звільнення працівника, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення запису, не є підставою для не зарахування цього періоду до стажу роботи працівника..

З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено аналогічну правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Крім того, у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 Верховний Суд на додаток до вказаного вище правового висновку також зазначив, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки; не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

У постанові від 26.06.2019 у справі №607/4243/17 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що, оскільки записи у трудовій книжці позивача між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, то слабий відбиток печатки, який фактично існує в трудовій книжці позивача, не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу, тому право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).

У постановах від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17, від 28.04.2020 у справі №607/4973/16-а та від 19.06.2020 у справі №376/848/17-а Верховний Суд вказав, що "... соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Громадяни України наділені правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав ... ".

Як вбачається з матеріалів справи, прийняте Відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення ГУПФУ в Дніпропетровській області рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії не містить жодного належного обґрунтування та мотивації, які саме періоди його роботи не зараховано до страхового стажу та на якій підставі.

Суд звертає увагу, що згадане рішення, яке подане до суду ГУПФУ в Херсонській області разом з іншими доказами, не містить свого номеру та дати його прийняття. Натомість у відзиві ГУПФУ в Херсонській області згадує про нього із зазначенням номеру й дати прийняття - №72 від 07.07.2021, однак не вказує, що його прийнято іншим пенсійним органом.

Дослівно згадане рішення має такий зміст: «Відмова про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України _01.07.2021. Пенсійний вік становить 60 років. Вік заявника 60 років. Необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 28 років. Страховий стаж особи становить 26.11.21. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами страховий стаж зараховано повністю. Не працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.».

У той же час у повідомленні про відмову у призначенні пенсії, оформленому листом від 13.07.2021 №2100-0304-8/33144, ГУПФУ в Херсонській області вже зазначило, що страховий стаж позивача розрахований за записами трудової книжки колгоспника, військового квитка та даних відділу персоніфікованого обліку і становить 26 років 11 місяців 21 день, а періоди його роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М. Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 не зараховані до страхового стажу, оскільки титульний аркуш трудової книжки НОМЕР_1 засвідчено печаткою підприємства, непридатною для читання.

Проте і в цьому разі не було зазначено нормативного підґрунтя для невизнання записів у трудовій книжці НОМЕР_1 та для не зарахування періоду роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М. Кірова до страхового стажу.

З урахуванням викладеного суд вважає, що період роботи позивача на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М.Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 підлягає зарахуванню до його страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком.

Крім того, з врахуванням зазначеного періоду позивач відповідає умовам, які висуваються статтею 28 Закону №1058-ІV для призначення пенсії за віком, оскільки є таким, що досяг віку 60 років і має страховий більше 28 років.

Отже, рішення, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, не відповідає критеріям, які висуваються до рішень суб`єктів владних повноважень у статті 2 КАС України, оскільки фактично є необґрунтованим, тобто прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази суду надають учасники справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Враховуючи те, що відповідач та співвідповідач не надали суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, і не довели правомірність оскарженого рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним і скасування рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області від 07.07.2021 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та покладення на ГУПФУ в Херсонській області обов`язку зарахувати до його страхового стажу період роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М.Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 та призначити позивачу пенсію за віком з 01.07.2021 року.

Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 КАС України та з урахуванням понесених позивачем витрат на сплату судового збору в розмірі 908,00 грн і того, що судом задоволені позовні вимоги, які звернуті фактично до двох відповідачів.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №72 від 07.07.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до страхового стажу період його роботи на Макіївському ордена Леніна металургійному заводі ім. С.М.Кірова з 20.07.1981 по 17.11.1983 та призначити йому пенсію за віком з 01.07.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 112010200