Справа № 300/2762/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 рокуСправа № 300/2762/21 пров. № А/857/15859/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року (суддя Мартиць О.І., м.Тернопіль, повний текст складено 2 вересня 2021 року), -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУПФ, ПФУ відповідно) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.47-52) просила:

визнати рішення відповідача, що викладене у листі від 23.04.2021 №0900-0304-В/14797 (далі - Рішення, Лист відповідно) у призупиненні позивачу пенсії протиправним та таким, що не відповідає чинному законодавству України;

зобов`язати ГУПФ поновити ОСОБА_1 виплату пенсії згідно довідок про складові заробітної плати від 04.05.2020 №№Х/83Х/83 виданих Департаментом житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради та відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року по справі №300/987/20 (далі - Рішення суду).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано Рішення ГУПФ, оформлене Листом протиправним в частині призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з підстав невідповідності довідок про складові заробітної плати від 15.04.2020 №Х/83 та №3В№Х84 вимогам «Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 10.05.2017 за №750 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 16.06.2017 за №766/30634; далі - Порядок №750). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених та відмовлених позовних вимог, його відповідно оскаржили сторони, які із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просять скасувати рішення суду, у відповідних частинах, та прийняти нове рішення про задоволення повністю та відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що оскільки посада, яку вона займає станом на час виникнення спірних відносин, не є посадою державної служби, а лише прирівнюється до такої, тому відповідно, вона не перебуває на посаді державної служби, що свідчить про можливість подальшої виплати їй пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII).

ГУПФ обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає про відсутність підстав для врахування при обчисленні пенсії позивачки довідок про заробітну плату особи, яка займає посаду органу місцевого самоврядування, що не відповідає формі довідки, затвердженій постановою правління ПФУ «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» від 17.01.2019 №1-3 (зареєстровано в МЮУ 08.02.2017 за № 180/30048; далі - Постанова №1-3).

Сторони відзивів на апеляційні скарги не подали.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обчислення розміру пенсії особи здійснюється виходячи з розміру складових заробітку виключно тієї особи, яка звертається до органу пенсійного фонду для призначення чи перерахунку пенсії. Твердження відповідача про необхідність зазначення у таких довідках будь-яких інших складових заробітної плати, які не ґрунтуються на підставі особових рахунків позивача, платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату є недоцільним та помилковим.

В частині відмови у задоволені позову, цей суд вказав, що рішення ГУПФ про виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) до моменту звільнення позивачки з посади в органі місцевого самоврядування, стаж роботи на якій прирівняний до державної служби та дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-XII є правомірним та обґрунтованим.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058-IV.

На підставі Рішення суду позивачу, починаючи з 28.04.2020 призначено пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, яку обчислено на підставі довідок про складові заробітної плати від 15.04.2020 №№3В№Х84, Х/83 (а.с.85-88).

У Листі, направленому позивачці вказано що, при здійсненні перевірки, ГУПФ встановлено, що довідки, відповідно до яких ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії у квітні 2020 року, не можуть бути врахованими для обчислення пенсії державного службовця, оскільки у них вказана заробітна плата особи, яка обіймає посаду органу місцевого самоврядування. Позивачці роз`яснено, що для переведення її на пенсію державного службовця необхідно подати нові довідки про заробітну плату державного службовця, відповідно до Порядку №750. Разом з цим, зазначено, що однією з підстав припинення виплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ є те, що вона продовжує працювати на посаді начальника відділу Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, робота на якій, згідно із Рішенням суду, підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Враховуючи наведене, на переконання відповідача, до моменту звільнення позивача з посади органу місцевого самоврядування, яка прирівнюється до посади державного службовця, її пенсія підлягає виплаті відповідно до приписів Закону №1058-IV.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частини перша і друга даної статті).

Згідно з частиною другою статті 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі, Закон №2493-III) передбачено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Положення статей 2, 3 Закону №2493-III визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини сьомої статті 21 Закону №2493-III (в редакції, чинній станом на 01.05.2016) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Рішенням суду у справі №300/987/20, зокрема зобов`язано ГУПФ призначити та здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 28.04.2020 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. Вищеописане Рішення суду набрало законної сили 19.08.2020.

Згідно з положеннями статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 370 КАС передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Разом з цим, приписами частини четвертої статті 78 КАС передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на зазначене, в межах розгляду даної справи, питання наявності підстав для призначення позивачці пенсії державного службовця чи правомірності зарахування стажу роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування як стажу державної служби, не підлягають доказуванню та встановленню судом.

В частині ж припинення виплати позивачці пенсії за віком на підставі Закону №3723-ХІІ, суд звертає увагу на таке.

Обґрунтовуючи наявність підстав для обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV відповідача у оскарженому Листі та апеляційній скарзі вказує на неналежність довідок про заробітну плату позивачки, а також на те, що позивач продовжує працювати на посаді органу місцевого самоврядування, стаж роботи на якій дає право на призначення пенсії державного службовця.

Відповідно до пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII та на виконання пункту 6 «Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 14.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі - Постанова №622), Міністерством соціальної політики України розроблено та наказом від 10.05.2017 за №750 затверджено Порядок №750.

Пунктами 2 і 5 Порядку №750 передбачено, що довідка про заробітну плату для призначення пенсії (далі - довідка для призначення пенсії) відповідно до статті 37 Закону №3723-XII видається особам, які мають право на призначення пенсії згідно з пунктом 3 Порядку №622.

Довідки для призначення пенсії видаються за формами довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, затвердженими Постановою №1-3.

Так, згідно із пунктом 1 вищевказаної Постанови №1-3, нею затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, що додаються.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою для здійснення обчислення пенсії подано до ГУПФ довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 15.04.2020 №3В№Х84 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 15.04.2020 №Х/83, які у повній мірі відповідають формам однойменних довідок, затверджених Постановою №1-3, на яку вказує і сам відповідач.

При цьому, єдиною невідповідністю, якою відповідач обґрунтовує неможливість врахування поданих ОСОБА_1 довідок є розміри складових заробітної плати позивачки як працівниці органу місцевого самоврядування. Натомість, на переконання ГУПФ суми заробітної плати у вищезазначених довідках повинні відповідати розміру складових заробітної плати для державного службовця.

Суд першої інстанції досліджуючи вказані доводи вірно вказав на те, що обчислення розміру пенсії особи здійснюється виходячи з розміру складових заробітку виключно тієї особи, яка звертається до органу пенсійного фонду для призначення чи перерахунку пенсії, тому зазначення у таких довідках будь-яких інших складових заробітної плати, які не ґрунтуються на підставі особових рахунків позивача, платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату є недоцільним та помилковим.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що припинення виплати пенсії з огляду на неналежність поданих довідок складові заробітної плати у яких відповідають тим складовим, що виплачуються особам, які займають посади в органах місцевого самоврядування, виключно з вказаних підстав є протиправною.

Однак, зважаючи на те, що ОСОБА_1 як на момент переведення її на пенсію державного службовця, так і станом на час розгляду даної справи продовжує працювати на посаді в органах місцевого самоврядування, робота на якій, згідно із рішенням суду, підлягає зарахуванню до стажу державної служби, в силу приписів Постанови №622, право на обчислення пенсії відповідно до Порядку, затвердженого вказаною постановою мають особи виключно після звільнення з посади державної служби.

Крім зазначеного, пунктом 13-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV передбачено таке:

«З 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на умовах законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність» у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України «Про державну службу», а також на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється.»

Станом на час виникнення спірних правовідносин, вказані норми законів не скасовані та не визнані у встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України, а тому підлягали застосуванню відповідними суб`єктами, в тому числі і відповідачем.

Обґрунтовуючи власну позицію ОСОБА_1 стверджує, що хоч її посада і прирівняна до посади державної служби, проте вона не є державним службовцем та, відповідно, вказані норми не можуть поширюватись на спірні відносини.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком позивача-апелянта та зазначає, що періоди роботи останньої на посадах в органі місцевого самоврядування, відповідно до Рішення суду, підлягають зарахуванню до стажу державної служби, що за сукупності інших умов дає позивачці право на призначення пенсії державного службовця.

Застосування обмежень у виплаті пенсії працюючим державним службовцям, на відміну від осіб, що обіймають посади в органах місцевого самоврядування, робота на яких в майбутньому також дає право на призначення пенсії згідно з Законом №3723-ХІІ свідчить про порушення принципу рівності пенсіонерів у сфері реалізації прав на пенсійне забезпечення.

При цьому, реалізація права позивача на призначення пенсії державного службовця передбачає обов`язкове застосування єдиного встановленого порядку призначення та виплати пенсії на підставі статті 37 Закону №3723-XII, а тому, переконання позивача про можливість вибіркового застосування обмежень у виплаті та обчисленні пенсії особам, які мають право на призначення пенсії державного службовця після звільнення з посади державної служби чи прирівняної до неї, суд вважає помилковим та безпідставним.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова яка викладена у Листі про виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі положень Закону № 1058-IV до моменту звільнення позивачки з посади в органі місцевого самоврядування, стаж роботи на якій прирівняний до державної служби та дає право на призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ є правомірною та підставною.

Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 20 січня 2022 року.