Справа № 240/19010/21
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/19010/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції -Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

18 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. В апеляційній скарзі зазначено, що позивачу 16.07.2021 після блокування кредитної картки у телефонному режимі з органами ДВС стало відомо про винесені податкові вимоги. 06.08.2021 на адвокатський запит надійшли оскаржувані податкові вимоги. Зі змісту отриманих електронних листів представник позивача зміг ознайомитися лише після виходу з відпустки, а саме 16.08.2021 року.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 312 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що до Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просила: визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-6168-54 та від 11.02.2020 №Ф-6168-54 Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання та викликом (повідомленням) учасників справи.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи. Зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області надати до суду разом з відзивом на адміністративний позов, докази надіслання та отримання ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-6168-54 та від 11.02.2020 №Ф-6168-54 Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 витребувано у Головного управління ДПС у Тернопільській області докази надіслання та отримання ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-6168-54 та від 11.02.2020 №Ф-6168-54 Головного управління ДПС у Тернопільській області.

10.11.2021 від ГУ ДПС у Тернопільській області до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що оскаржувані вимоги у відповідності до Інструкції №469 було сформовано та направлено позивачу рекомендованими повідомленнями, однак не вручені з незалежних від податкового органу причин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, не надано доказів поважності причин пропуску такого строку, позовну заяву належить залишити без розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Так, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), за положеннями пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

За положеннями частини другої статті 2 Закону № 2464-VI, виключно цим Законом визначаються зокрема принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону № 2464-VI є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону № 2464-VI.

Суд звертає увагу апелянта, що облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон № 2464-VI.

В силу вимог пункту 4 частини першої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Згідно з абз. 3, 4 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно абз.9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Отже вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №802/983/18-а, від 08.08.2019 у справі № 480/106/19, від 17.07.2019 у справі №0740/1050/18.

Як свідчать матеріали справи, згідно інформаційної - телекомунікаційної системи "Податковий блок" станом на 29.07.2021 року по інтегрованій картці платника податків, яка обліковується в ГУ ДПС у Тернопільській області, по коду класифікації доходів бюджету 71040000 у ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сума боргу по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 32 410,62 гривень.

На підставі цих даних, та у відповідності до Інструкції №469, ГУ ДПС (ДФС) у Тернопільській області сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки), які направлені платнику рекомендованими листами з повідомленнями про вручення за податковою адресою, АДРЕСА_1 (адреса зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), а саме:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13,05.2019 №Ф-6168-54 на суму боргу 21030,90 грн., направлена 23.05.2019 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та повернута Укрпоштою 27.06.2019 за закінченням встановленого строку зберігання;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 №Ф-6168-54 на суму боргу 26539,26 грн., направлена 13.02.2020 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та повернута Укрпоштою 21.02.2020 по причині відсутності адресата за вказаною адресою.

Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України (чинного на день виникнення спірних правовідноси) встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п.42.4 ст.42 Податкового кодексу України).

Згідно з п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Порядок надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення визначений статтею 58 Податкового кодексу України, пунктом 58.3 якої встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Крім того, механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог контролюючими органами визначений Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за №902/30770 (далі Порядок №610).

Відповідно до пункту 7 Розділу IV Порядку №610, податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Враховуючи наведені приписи нормативно-правових актів податкового законодавства, а також беручи до уваги факт повернення на адресу контролюючого органу рекомендованих листів з повідомленнями про вручення, якими на адресу місцезнаходження ОСОБА_1 направлялися спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-6168-54 та від 11.02.2020 №Ф-6168-54, із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання", "відсутність адресата за вказаною адресою", суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі рішення та вимога вважаються врученими позивачу в день, вказаний органом поштового зв`язку в повідомленнях про вручення із зазначенням причини невручення, а саме:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-6168-54 - 27.06.2019;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 №Ф-6168-54 - 27.02.2020.

В апеляційній скарзі зазначено, що позивачу 16.07.2021 після блокування кредитної картки у телефонному режимі з органами ДВС стало відомо про винесені податкові вимоги. 06.08.2021 на адвокатський запит надійшли оскаржувані податкові вимоги. Зі змісту отриманих електронних листів представник позивача зміг ознайомитися лише після виходу з відпустки, а саме 16.08.2021 року.

З даним позовом позивач звернулася до суду 18.08.2021.

Надаючи оцінку вказаним доводам, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач пропустила строк звернення до суду, встановлений Законом №2464-VI

Судова колегія звертає увагу, що зі змісту вищенаведених норм КАС України та Закону №2464-VI вбачається, що початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов`язується з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Водночас, положення "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Суд зазначає, що будь-яких обставин, які б об`єктивно перешкоджали звернутися з адміністративним позовом у строк, встановлений ч.4 ст.25 Закону №2464-VI позивач не повідомив ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

При цьому, незнання про порушення прав (на чому наголошує позивач та його представник) через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N3477-IV є джерелом права, також містить положення, відповідно до яких право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інш. проти Великобританії", рішення від 27.02.1980 у справі "Девеер проти Бельгії" ).

Отже, такі строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Поряд з цим, відповідно до п.70.7 ст.70 Податкового кодексу України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відносини, що виникають при реєстрації фізичних осіб, які є громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, врегульовано Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, зареєстрованим наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2017 за №1306/31174 (далі Положення №822).

За приписами п.п.1, 2 розд.ІХ Положення №822, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР або Заяви за формою № 5ДРП відповідно особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних даних до реєстру фізичних осіб - платників податків та повідомлення щодо зміни місця проживання покладається на фізичну особу - платника податків.

Таким чином, невиконання позивачем встановленого обов`язку щодо повідомлення відповідача про зміну місця проживання виключає вину останнього у неналежному надісланні спірних рішень та вимоги, як про це стверджує позивач.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, тобто, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, не надано доказів поважності причин пропуску такого строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовну заяву належить залишити без розгляду.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.