Справа № 640/21443/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Михайлової Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) при винесенні постанови від 09.07.2021 про відкриття виконавчого провадження № 66014547 без заяви стягувача про примусове виконання рішення та не звернення постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 до примусового виконання протягом трьох місяців з дня винесення;

- скасувати повідомлення державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.07.2021 про повернення постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 стягувачу без прийняття до виконання;

- зобов`язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 Департаменту патрульної поліції без прийняття до виконання на підставі п. п. 2), 6) ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із неподанням стягувачем заяви про примусове виконання рішення та не звернення постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 до примусового виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконанні у Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) перебувало виконавче провадження № 63611856 з виконання постанови серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020, за якою позивачем було сплачено штраф, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

В подальшому постанова про відкриття виконавчого провадження № 63611856 була скасована відповідачем у зв`язку з пропуском строку звернення виконавчого документа до виконання, а постанова серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 повернута Департаменту патрульної поліції повідомленням відповідача від 30.11.2020.

Разом з тим, 09.07.2021 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66014547 з примусового виконання тієї ж постанови серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020. Постановою начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.07.2021 зобов`язано державного виконавця привести дії відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та такий виконавець повідомленням від 16.07.2021 повернув постанову до Департаменту патрульної поліції без прийняття до виконання через пропуск строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Позивач вважає, що повідомлення від 16.07.2021 не у повній мірі відповідає вимогам закону, оскільки не містить і підставу, визначену пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону) та посилання на статтю 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Наведене може призвести до чергового подання постанови серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 до примусового виконання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове про задоволення позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, на виконанні Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 63611856 з виконання постанови серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020.

Постановою Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17.11.2020 відкрито вказане виконавче провадження.

У подальшому, постановою Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.11.2020 скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №63611856 від 17.11.2020, а повідомленням від 30.11.2020 № 63611856/14 виконавчий документ - постанову серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 повернуто Департаменту патрульної поліції на підставі пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

У вказаному повідомленні зазначено, що згідно виконавчого документа, строк пред`явлення до виконання визначено до 20.08.2020.

Згідно листа Департаменту патрульної поліції від 12.01.2021 № 494/41/27-2021 до Деснянського РВ ДВС у м. Києві надіслано для примусового виконання постанову у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 (№ постанови 1АВ № 0032939).

Вказаний лист надійшов на адресу відповідача 07.07.2021 та зареєстровано за № 19318.

Постановою державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Архіпова Д.М. від 09.07.2021 відкрито виконавче провадження № 66014547 з виконання постанови Департаменту патрульної поліції серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510 грн.

Також постановами вказаного державного виконавця від 09.07.2021 у виконавчому провадженні № 66014547 накладено арешт на кошти позивача та визначено для нього розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Постановою начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.07.2021 здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження № 66014547, якою встановлено невідповідність виконавчого документа статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: при відкритті виконавчого провадження не враховано відмітку про повернення виконавчого документа на підставі пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", пропущено встановлений законом строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За наслідками перевірки визнано дії державного виконавця Архіпова Д.М. такими, що вчинені з порушенням статей 4, 26 Закону України "Про виконавче провадження" та зобов`язано останнього провести всі необхідні виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

16.07.2021 державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Архіповим Д.М. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

У вказаному повідомленні зазначено, що виконавчий документ не відповідає вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", пропущено встановлений законом строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та, керуючись пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" повертається виконавчий документ без прийняття до виконання.

Позивач зазначає, що постанови від 09.07.2021 року у виконавчому провадженні № 66014547 про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів боржника та встановлення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження скасовані державним виконавцем самостійно і наразі не порушують його прав.

Водночас вважає, що мотиви, зазначені у повідомленні від 16.07.2021 року, не у повній мірі відповідають вимогам закону, оскільки у повідомленні необхідно зазначити пункти 2, 4 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" та статтю 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що, на його думку, унеможливить наступне пред`явлення виконавчого документа до виконання, з огляду на що і звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В той час, як позивач звернувся із позовом, спрямованим на унеможливлення наступного пред`явлення постанови серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 (правовідносини, які можуть виникнути у майбутньому) Департаментом патрульної поліції до виконання, що не відповідає завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню як виконавчі документи рішення постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (пункт 6).

Частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною першою статті 12 Закону N 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини першої статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2021 року Департамент патрульної поліції листом № 494/41/27-2021 звернувся до Деснянського РВ ДВС у м. Києві про надсилання для примусового виконання постанови у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 (№ постанови 1АВ № 0032939).

Судом першої інстанції встановлено, що вказаний лист зареєстровано у відповідача 07.07.2021 за № 19318.

З огляду на викладене, слід зазначити, що посилання позивача на відсутність заяви стягувача про примусове виконання рішення є необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) при винесенні постанови від 09.07.2021 про відкриття виконавчого провадження № 66014547 без заяви стягувача про примусове виконання рішення та не звернення постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 до примусового виконання протягом трьох місяців з дня винесення, не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування повідомлення державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.07.2021 про повернення постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 стягувачу без прийняття до виконання, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що у повідомленні державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.07.2021 про повернення постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 зазначена підства - пункт 2 частини четвертої статті 4 зазначеного Закону, а саме, - пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що вказане повідомлення відповідає вимогам Закону N 1404-VIII.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 Департаменту патрульної поліції без прийняття до виконання на підставі п. п. 2), 6) ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із неподанням стягувачем заяви про примусове виконання рішення та не звернення постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 до примусового виконання протягом трьох місяців з дня винесення, слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), передбачено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Згідно абз. 2-3 ст. 300-1 КУпАП у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Відповідно до вимог частин другої-третьої статті 300-2 КУпАП у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Таким чином, частина перша статті 303 КУпАП у першу чергу стосується саме осіб, які звертають постанову про накладення штрафу до виконання.

Крім того, слід зазначити, що визначення підстав, визначених частиною четвертою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", належить саме до дискреційних повноважень відповідача та останнім, у даному випадку, визначено законну підставу для повернення виконавчого документа без виконання.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Колегія суддів звертає увагу, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач не позбавлений права на звернення до суду за захистом таких прав у разі їх порушення необґрунтованими діями Департаменту патрульної поліції, спрямованими на звернення постанови серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 до примусового виконання, проте, вказаний позов спрямований на правовідносини, які можуть виникнути у майбутньому (унеможливлення наступного пред`явлення постанови серії 1АВ №00329239 від 20.06.2020 Департаментом патрульної поліції до виконання), тому не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, зокрема, що підставою для закінчення виконавчого провадження є скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Отже, позивач має право звернутися до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) із відповідною заявою про закриття виконавчого провадження.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 272, 287, 308, 311, 313, 315-316, 321-322 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма