Справа № 420/13757/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/13757/21
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.

суддів Крусяна А.В. , Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі №420/13757/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і вплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 року по 13.05.2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 року по 13.05.2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 01.12.2015 року по 13.05.2020 року ОСОБА_1 проходила військову службу у лавах Збройних Сил України, а саме у Військовій частині НОМЕР_1 . У період проходження військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 01.12.2015 року по 13.05.2020 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 року у справі №420/13757/21 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Посилання відповідача на відсутність коштів для виплати індексації є безпідставними, оскільки відсутність бюджетного фінансування для проведення індексації не впливає на обов`язок останнього її нараховувати та виплачувати.

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що оскільки нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року відносно позивачки не проводилась, вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення із зазначенням базового місяця для її проведення за указаний період є передчасними та задоволенню не підлягають.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні в іншій частині позовних вимог, зазначивши, що в даному випадку, оскільки відповідачем ненараховано суму індексації за лютий 2018 року, відповідно, немає можливості щодо визначення чи розмір підвищення грошового забезпечення перевищує суму індексації.

Не погоджуючись частково із рішенням суду першої інстанції, Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, у якій зазначено, що судом попередньої інстанції не в повному обсязі з`ясовано фактичні обставини справи, у зв`язку з чим порушено норми матеріального права, а тому відповідач просить оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачкою було проведено повний розрахунок всіх виплат, на які остання мала право на момент звільнення та виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Скаржник звертає увагу, що Військовою частиною НОМЕР_1 надано до суду довідку про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, складеною фінансово-економічною службою відповідача згідно до якої позивачці сплачено індексацію за період з 01.12.2015 року по 13.05.2020 року на загальну суму 2958 грн.

За таких обставин, у відповідача немає законних підстав для нарахування та виплати позивачці індексації грошового забезпечення за вказаний період у зв`язку з її виплатою останній під час проходження нею служби у Військової частини НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій зазначено, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано фактичні обставини справи, у зв`язку з чим порушено норми матеріального права, а тому просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про помилковість висновків суду попередньої інстанції стосовно передчасності вимог щодо установлення базового місяця під час здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Скаржниця зауважує, що при нарахуванні та виплати суми індексації грошового забезпечення у відповідача відсутні дискреційні повноваження, оскільки наявний лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки нарахувати і виплатити індексацію в порядку, визначеному Постановою КМУ «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 року № 1078.

Окрім того, позивачкою зауважено, що 01 березня 2018 року вступила в дію постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою було підвищено посадові оклади військовослужбовців. В результаті підвищення в березні 2018 року посадового окладу, грошовий дохід ОСОБА_1 збільшився, у зв`язку з чим остання набула право на отримання різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 року по 13.05.2020 року.

При цьому, скаржниця наголошує, що єдиним визначеним законодавцем методом визначення чи належить ОСОБА_1 фіксована індексація грошового забезпечення у березні 2018 року, є визначення суми, яка належна до виплати із застосуванням базового місяця «січень 2008 року» за виключенням суми збільшення грошового забезпечення позивачки в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 у період з 01.12.2015 року по 13.05.2020 року проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

У відповідності із Витягом з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2020 року №97, помічника командира частини з фінансово-економічної роботи начальника служби капітана ОСОБА_1 , на підставі наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.04.2020 року №115, у відповідності до п.2 ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" було звільнено у запас за підпунктом «к» ( які проходять військову службу, дію якого продовжено понад установлені строки на період до закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).

З 13.05.2020 року позивачку виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.27)

12.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, в якій просила нарахувати та виплатити за період 01.12.2015 року по 13.05.2020 року індексацію грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078.

Листом №2/21 від 21.07.2021 року відповідач надав відповідь на заяву ОСОБА_1 , повідомивши про те, що порядком проведення індексації грошових доходів населення не передбачений механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди. У період 01.12.2015 року по 28.02.2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась. Відповідач діяв на виконання роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.03.2018 року №248/1485. Разом із листом надано довідку про розмір нарахованого грошового забезпечення за період 2015 по 2020 рік. (а.с.23).

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання установлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - установлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно до приписів ст.2 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону № 1282-ХІІ ).

Відповідно до ст.6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка установлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Пунктом 4 вказаного Порядку визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, установленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Абзацом 8 пункту 4 Порядку передбачено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Учасниками справи не заперечується, що в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 ненараховувалася та не виплачувалася.

При цьому, відповідач, Військова частина НОМЕР_1 не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону № 1282-ХІІ для проведення індексації, а правомірність своїх дій обґрунтовує роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у спірних правовідносинах, Військова частина НОМЕР_1 повинна діяти відповідно до вимог Закону № 1282-ХІІ, який має вищу юридичну силу, аніж відповідні роз`яснення.

Доводи відповідача про те, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було, колегія суддів відхиляє, так як вони не відповідають нормам Закону № 1282-XII та Порядку № 1078, зокрема п. 11, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Тобто, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17.

Крім того, безпідставними є посилання Військової частини НОМЕР_1 , на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно до яких визначено не нараховувати індексацію до окремого роз`яснення.

Як вже зазначалось, обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачці індексації за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року ОСОБА_1 ненараховувалась та не виплачувалась, судова колегія вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Щодо наявності правових підстав для установлення при нарахуванні та виплаті позивачці індексації грошового забезпечення базового місяця «січня 2008 року» у період 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, колегія суддів зазначає таке.

Так, пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабміну України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок №1078) визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, які здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Питання визначення базового місяця для індексації знаходиться в залежності від таких показників, як розмір прожиткового мінімуму за певні періоди, розмір коефіцієнту індексації пенсій тощо, які підлягають застосуванню відповідними органами, підприємствами, установами, організаціями при здійсненні відповідних розрахунків.

Аналіз наведених вимог Порядку №1078 дає підстави для висновку, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, яке має виплачуватись позивачці, належить до компетенції відповідача при нарахуванні та виплаті відповідних сум.

Судова колегія зауважує, що саме в процесі виконання рішення суду в порядку установленому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком № 1078 буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що на момент розгляду даної справи відповідачем не здійснено нарахування та виплату суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, в тому числі і установлення базового місяця.

За таких умов немає підстав уважати, що відбулося порушення прав позивачки щодо застосування відповідачем базового місяця. В рішенні суду першої інстанції йдеться про те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність реального порушення прав особи на момент звернення до суду.

Апеляційний суд вказує, що задоволення позову в частині установлення базового місяця під час здійснення нарахування позивачці індексації грошового забезпечення буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Оскільки Військовою частиною НОМЕР_1 на час виникнення спірних правовідносин індексація грошового забезпечення позивачки за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р не розраховувалась, не виплачувалась та не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення, тому наразі немає підстав для висновку, що є місце порушення прав ОСОБА_1 , пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації.

Крім того, судова колегія наголошує, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, стосовно визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», покладається виключно на відповідача по справі.

У зв`язку з наведеним підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити розрахунок індексації позивачці з урахуванням базового місяця «січня 2008 року» у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, немає.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 року по справі № 240/11882/19.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає про передчасність позовних вимог щодо застосування при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) січень 2008 року.

При цьому, судова колегія суду апеляційної інстанції вказує, що дискреційні повноваження це законодавчо установлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Відтак, визначення базового місяця індексації грошового забезпечення за відповідний період установлений судом є виключно компетенцією військової частини, а підміна судом повноважень відповідача є втручанням в його дискреційні повноваження.

За таких обставин, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для задоволення позовних вимог в частині застосування базового місяця «січень 2008 року» при обчислені індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, не має.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 року по 13.05.2020 року, не має виходячи з такого.

Так, як було указано апеляційним судом вище, відповідно до приписів п. 5 Порядку № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Тобто, він є базовим для обчислення індексу споживчих цін.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Тобто, з аналізу положень абзацу 4 пункту 5 постанови №1078 слідує, що у випадку, якщо розмір підвищення окладу військовослужбовця (різниця між окладами до та після підвищення) є більшим, ніж розмір індексації в місяці підвищення (яка мала би бути нарахованою, якщо б не було підвищення окладу), то індексація в цьому випадку дорівнює 0.

Однак, якщо розмір підвищення окладу військовослужбовця є меншим, ніж розмір індексації в місяці підвищення, то індексація в цьому випадку розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення окладу.

Отже, для вирішення вказаних позовних вимог позивачки має значення розмір індексації грошових доходів ОСОБА_1 , який обчислюється з урахуванням базового місяця та міг би бути виплачений останній у березні 2018 року.

Між тим, приймаючи до уваги те, що розрахунок індексації за період 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. з визначенням базового місяця відповідачем ще не було проведено, відповідно право позивачки щодо нарахування і виплати різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 року по 13.05.2020 року відповідно до абз.4,6 п.5 Порядку №1078 ще не порушено, а тому вищевказані позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на їх передчасність.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що у разі незгоди з подальшими діями Військової частини НОМЕР_1 щодо визначення базового місяця, розміру нарахування та виплати індексації, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися за захистом порушених прав до суду.

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому апеляційні скарги залишаються без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі №420/13757/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Крусян А.В. Шляхтицький О.І.