Справа № 420/9937/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/9937/21

Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П. Дата і місце ухвалення: 08.11.2021р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність держави Україна у вигляді не виконання: ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018р. по адміністративній справі №501/2675/18; окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020р. по адміністративній справі №501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020р. по адміністративній справі №501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021р. по адміністративній справі №501/536/17, які фактично прийнято для виконання мирової угоди, укладеної згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015р. №64511/12 та окремої ухвали від 02.03.2020р. по адміністративній справі №501/3633/19, яку фактично прийнято для забезпечення виконання постанови суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17, та такою, що порушила право ОСОБА_1 на справедливий суд, яке гарантоване вимогами міжнародної Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод, що визвала психотравмувальну ситуацію, яка спричинила глибокі моральні страждання позивача;

- стягнути з відповідача, тобто з держави Україна, 1 000 000,00 (один мільйон) гривень моральної шкоди;

- стягнути з Держави судові витрати у розмірі 12 677,71 грн. за проведення судової психологічної експертизи, відповідно до договору від 04.01.2021р. №20-7325, акту здачі-приймання висновку експерта №20-7325, акту попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта №20-7325 та квитанцій №23 від 20.01.2021р. про сплату 12 552,19 грн. і №23/K3 від 20.01.2021р. про сплату 125,52 грн.;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що посадові особи Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Пенсійного фонду України протягом тривалого часу не виконували покладені на них зобов`язання щодо виконання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018р. по адміністративній справі №501/2675/18, окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020р. по адміністративній справі №501/536/17, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020р. по адміністративній справі №501/536/17, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021р. по адміністративній справі №501/536/17, які фактично прийнято для виконання мирової угоди, укладеної, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015р. №64511/12 та окремої ухвали від 02.03.2020р. по адміністративній справі №501/3633/19, яку фактично прийнято для забезпечення виконання постанови суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17. Систематичні протиправні дії посадовців Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Пенсійного фонду України унеможливили виконання судових рішень, чим порушили право позивача на справедливий суд, гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а також право на мирне володіння своїм майном (грошовими коштами). На неодноразові звернення ОСОБА_1 до уповноважених органів із заявами та скаргами на протиправні дії посадовців установ щодо протиправного невиконання рішення ЄСПЛ та судових рішень національних судів позивач отримував відписки. Відповідальність за умисне невиконання судових рішень посадовими особами під час здійснення повноважень упродовж тривалого терміну має покладатися на суб`єкт, яким відповідні повноваження делеговано, тобто на Державу. Протиправні дії Держави щодо тривалого невиконання судових рішень, які набрали законної сили, спричинили негативні наслідки для здоров`я ОСОБА_1 та незворотні негативні наслідки в психоемоційному стані, що підтверджено висновком судової психологічної експертизи №20-7325 від 12.04.2021р., згідно якого можливий розмір грошового еквіваленту моральних страждань ОСОБА_1 становить 1 000 000,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 08.11.2021р., з прийняттям по справі нового судового рішення - про задоволення позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції проігноровано доводи позивача щодо: порушення Департаментом ДВС Міністерства юстиції України вимог п.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»; неповідомлення ОСОБА_1 про наявність у нього права порушити провадження про перегляд справи або відновлення провадження за виключними обставинами по справі №2-а-5830/10/1570 після визнання державою Україна порушення п.1 ст.6 Конвенції при розгляді зазначеної судової справи; неодноразового визнання судовими інстанціями різних рівнів протиправними дій Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо невиконання судових рішень, які набрали законної сили, наслідком чого є підрив авторитету держави як правової.

Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи при здійсненні висновку про те, що якщо позивач вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутися до суду в порядку статті 383 КАС України. ОСОБА_1 зазначає, що ним неодноразово реалізовано право на звернення до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України, однак прийняті за результатами розгляду відповідних заяв судові рішення посадовцями Держави не виконуються в порушення вимог діючого законодавства.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що ним надано достатньо доказів протиправної бездіяльності Держави щодо виконання впродовж 68 місяців судових рішень, що визнало психотравмувальну ситуацію, яка спричинила глибокі моральні страждання ОСОБА_1 та моральну шкоду.

Департамент ДВС Міністерства юстиції України подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012р. у справі №2а/1570/8165/2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013р., зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок з 13 серпня 2008 року та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до подання Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 29.09.2011р. за №14/1029, з урахуванням процентної надбавки за вислугу років підполковника ОСОБА_1 , а саме: у календарному обчисленні - 21 рік 4 місяці 28 днів, у пільговому обчисленні - 29 років 8 місяців 23 дня. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся до Європейського суду з прав людини зі скаргою щодо порушення права ОСОБА_1 на розгляд справи №2а-5830/10/1570 упродовж розумного строку та порушення права на ефективний засіб юридичного захисту, а саме невиконання судового рішення від 17.12.2012р. у справі №2а/1570/8165/2011 щодо перерахунку його пенсії.

19.11.2015р. Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі «Юрій Олексійович ЩІТКА проти України та 572 інші заяви» (заява 64511/12), яким затверджено мирову угоду з урядом Держави Україна, згідно з якою Уряд України зобов`язався виконати рішення національного суду, які ще можливо виконати та сплатити позивачу 1000 євро.

04.01.2016р. (вих. №583/13987-0-30-15) Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини доведено до відома позивача про отримання рішення у справі «Юрій Олексійович ЩІТКА проти України та 572 інші заяви» (заява 64511/12) та вказано, що останнє буде виконано протягом трьох місяців та зазначено про необхідність надання документів, визначених ст.7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. 20 січня 2016 року було відкрито виконавче провадження №49868375 на підставі розгляду службової записки в.о. Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 04.01.2016р. №704/12.0.1-48-16.

У ході виконання рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19.11.2015р. на користь ОСОБА_1 платіжним дорученням Міністерства юстиції України №1326 від 17.03.2016р. перераховані кошти у розмірі 28 575,47 грн. (еквівалент 1 000 євро) та платіжним дорученням №5623 від 06.09.2016р. сплачена заборгованість по рішенню національного суду в розмірі 2357,92 грн. Згідно відповіді Пенсійного фонду України №25145/07-10 від 05.08.2016р. на виконання вищезазначеної постанови суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області проведено перерахунок пенсії відповідно до подання №14/1029 від 29.09.2011р. з урахуванням процентної надбавки у розмірі 35% грошового забезпечення за період з 13.08.2008р. по 30.09.2010р. За результатами перерахунку ОСОБА_1 донараховано 2357,92 грн.

З вимоги державного виконавця №467/23 від 23.08.2016р. до Департаменту фінансового забезпечення та обліку Міністерства юстиції України вбачається, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на примусовому виконанні перебуває рішення №64511/12, видане 19.11.2015р. Європейським судом з прав людини. Необхідно виконати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012р. Заборгованість перед ОСОБА_1 складає 2357,92 грн. Сума заборгованості за рішенням національного суду не сплачена. Державний виконавець вимагає провести дії спрямовані на виконання рішення №64511/12, видане 19.11.2015 Європейським судом з прав людини та сплатити ОСОБА_1 вищевказану заборгованість по виконанню рішення національного суду.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренко С.В. 13.09.2016р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду №64511/12, що видане 19.11.2015р. Європейським судом з прав людини, та сплатою заборгованості по рішенню національного суду в розмірі 2357,92 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018р. у справі №501/536/17 визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренка С.В. щодо внесення відомостей до вимоги державного виконавця №467/23 від 23.08.2016р. про встановлення розміру заборгованості перед ОСОБА_1 ; скасовано вимогу державного виконавця №467/23 від 23.08.2016р. про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду та постанову від 13.09.2016р. щодо закінчення виконавчого провадження ВП №49868375.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018р. по адміністративній справі № 501/2675/18 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Департаменту ДВС Міністерства юстиції України задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі №501/536/17 від 27.04.2018р. Зобов`язано Департамент ДВС Міністерства юстиції України вжити необхідних заходів щодо виконання посадовцями Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19.11.2015р. в частині вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключними обставинами відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.361 КАС України по справі №2-а-5830/10/1570. Зобов`язано Департамент ДВС Міністерства юстиції України здійснити примусове виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі №501/536/17 від 27.04.2018р.

27.11.2018р. позивач звернувся зі скаргою до Президента України на протиправні дії посадових осіб Міністерства юстиції України, які систематично порушують вимоги Закону України «Про звернення громадян» та не виконують рішення ЄСПЛ.

22.12.2018р. (вих. №Я-25797/20.1/23) заступником директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомлено позивача про розгляд скарги від 27.11.2018р. та зазначено, що у зв`язку з отриманням ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018р. у справі №501/2675/18 державним виконавцем 12.12.2018р. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження та направлено для виконання та відома сторонам виконавчого провадження.

На підставі ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі №501/2675/18, постановою виконавчої служби від 12.12.2018р. поновлено виконавче провадження №49868375.

Іллічівським міським судом Одеської області видано виконавчий лист по адміністративній справі №501/2675/18, який 03.04.2019р. із відповідною заявою було направлено до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до виконання, тобто пред`явлено до виконання. Відповідно до даного виконавчого листа, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зобов`язано вжити необхідних заходів щодо виконання посадовцями Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19.11.2015р. в частині вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключними обставинами, відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.361 КАС України по справі №2-а-5830/10/1570.

26.04.2019р. позивачем отримано повідомлення з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 16.04.2019р. №58905342/6-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що «у виконавчому документі, що надійшов на примусове виконання, відсутнє повне ім`я та по батькові посадової особи, яка його видала».

06.05.2019р. вдруге видано виконавчий лист по адміністративній справі №501/2675/18, який 13.05.2019р. направлено до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України до виконання.

20.07.2019р. позивачем з відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України отримано повідомлення від 05.07.2019р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що «у виконавчому документі, пред`явленому на виконання, не зазначено інформацію про ідентифікаційний код суб`єкта господарювання - боржника» тобто, про Департамент ДВС Міністерства юстиції України, який не змогли знайти посадовці відділу примусового виконання рішень цього ж Департаменту.

24.07.2019р. втретє виконавчий лист по адміністративній справі №501/2675/18 із відповідною заявою направлено до виконання до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

22.08.2019р. позивачем з відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України отримано повідомлення від 09.08.2019р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що у виконавчому документі «не зазначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання», хоча виконавчий лист надруковано на стандартному бланку, який затверджено відповідним чином.

03.09.2019р. в четвертий раз виконавчий лист по адміністративній справі №501/2675/18 направлено до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України для виконання із відповідною заявою.

08.10.2019р. позивачем в четвертий раз з відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України отримано повідомлення №60106949/6-20.1 від 19.09.2019р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що «згідно пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб …юридичну особу Департамент ДВС за кодом припинено». Дата отримання повідомлення підтверджується інформацією на поштовому конверті та роздруківкою із офіційного сайту ДП «Укрпошта» щодо відстеження посилок та поштових відправлень.

16.10.2019р. вп`яте позивач отримав виконавчий лист по адміністративній справі №501/2675/18, який 05.11.2019р. направив до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України для виконання із відповідною заявою тобто, пред`явлено до виконання.

02.12.2019р. позивачем в п`ятий раз з відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України отримано повідомлення №60687067/20.1/22 від 25.11.2019р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що у виконавчому документі не зазначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Окремою ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020р. по адміністративній справі №501/536/17 заяву ОСОБА_1 про визнання дій Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, протиправними та такими, що ускладнюють виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018р. по адміністративній справі №501/536/17 та порушують права позивача задоволено.

Визнано протиправними та такими, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме: рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018р. по адміністративній справі №501/536/17, дії Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, щодо повернення ОСОБА_2 виконавчого листа без прийняття до виконання, в порушення вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавчу службу», відповідно до повідомлення №60687067/20.1/22 від 25.11.2019р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Зобов`язано Департамент ДВС Міністерства юстиції України виконати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018р. по адміністративній справі №501/536/17. Надіслано окрему ухвалу на адресу Департаменту ДВС Міністерства юстиції України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018р. по адміністративній справі №501/536/17. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили, повідомити Іллічівський міський суд Одеської області про вжиті на виконання вимог окремої ухвали заходи.

22.04.2020р. головним державним виконавцем Відділу Рекашовою А.М відкрито виконавче провадження №60687067, відповідно до якого зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити необхідних заходів щодо виконання посадовцями Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19.11.2015р. в частині вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключеними обставинами відповідно до вимог п. 3 ч.5 ст. 361 КАС України по справі №2-а-5830/10/1570.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020р. у справі №501/536/17 окрему ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020р. у справі №501/536/17 скасовано в частині зобов`язання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України виконати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018р. по адміністративній справі №501/536/17 та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 цій частині.

31.07.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із клопотанням, в якому просив суд: в разі неподання звіту Департаментом ДВС Міністерства юстиції України щодо виконання окремої ухвали суду по справі №501/536/17 від 18.03.2020р. накласти на керівника Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; стягнути половину штрафу на користь позивача, іншу половину - до Державного бюджету України.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.09.2020р. по справі №501/536/17 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 31.07.2020р. про накладення штрафу на керівника Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021р. у справі №501/536/17 ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22.09.2020р. скасовано. У задоволені заяви ОСОБА_1 від 31.07.2020р. про накладення штрафу на керівника Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відмовлено. Повідомлено Головне управління Національної поліції у місті Києві про невжиття відповідальною особою Департаменту ДВС Міністерства юстиції України заходів до усунення порушень вимог закону зазначених в окремій ухвалі Іллічівського міського суду Одеської області від 18 березня 2020 року по справі №501/536/17. Направлено копію даної ухвали Головному управлінню Національної поліції у місті Києві, для вирішення питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, яке передбачене ст.185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також сторонам у справі для відома.

З матеріалів справи, також, вбачається, що окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2020р. у справі №501/3633/19, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020р., визнано протиправними та такими, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме: постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17, та порушують права ОСОБА_1 , дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо надання до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області у листі за вихідним №18293/03 від 02.11.2018р. неправдивої інформації про відсутність боргу компенсаційних виплат несвоєчасно одержаних ОСОБА_1 сум пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17, та виплатити суму компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , станом на 01.06.2017р. у розмірі 17138,13 грн. Надіслано окрему ухвалу на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили повідомити Одеський окружний адміністративний суд про вжиті на виконання вимог окремої ухвали заходи.

ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність держави Україна в особі Міністерства юстиції України у вигляді не виконання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018р. по адміністративній справі №501/2675/18, окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020р. по адміністративній справі №501/536/17, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020р. по адміністративній справі №501/536/17, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021р. по адміністративній справі №501/536/17, які фактично прийнято для виконання мирової угоди, укладеної згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015р. №64511/12 та окремої ухвали від 02.03.2020р. по адміністративній справі №501/3633/19 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права. Заявляючи позовні вимоги у відповідній редакції, позивач фактично зводить суть своїх вимог до того аби судом в межах цієї справи було констатовано порушення права позивача на справедливий суд, яке гарантоване вимогами міжнародної Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод у зв`язку з невиконанням ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018р. по адміністративній справі №501/2675/18, окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020р. по адміністративній справі №501/536/17, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020р. по адміністративній справі №501/536/17, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021р. по адміністративній справі №501/536/17, які фактично прийнято для виконання мирової угоди, укладеної згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015р. №64511/12 та окремої ухвали від 02.03.2020р. по адміністративній справі №501/3633/19. За висновками суду першої інстанції, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він має право звертатися до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не має ініціювати новий адміністративний позов. Невідповідність обраного позивачем способу захисту його порушеного права способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Що ж до вимог позову про стягнення моральної шкоди, то, за висновками суду першої інстанції, вказана вимога є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача у вигляді не виконання відповідних судових рішень та, відповідно, також не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За змістом частин 1, 2, 4 статті 13 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

На підставі частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

За правилами статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 бездіяльності Держави України в особі Міністерства юстиції України щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили. При цьому, при зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини судових рішень в інших справах, ухвалених на його користь.

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що процесуальне законодавство визначає наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Зокрема, частиною 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

У постанові від 20 лютого 2019 року по справі №806/2143/15 Верховний Суд акцентував увагу на тому, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

В свою чергу, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення у належний спосіб (в тому числі з врахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині судового рішення), позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на відповідача, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення або формальне виконання його резолютивної частини без урахування висновків суду не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд першої інстанції вірно зазначив, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 звертався до суду із заявами як в порядку ст.382 КАС України, так і в порядку статті 383 КАС України, за наслідками розгляду яких і постановлено окрему ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020р. по адміністративній справі №501/536/17, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020р. по адміністративній справі №501/536/17 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021р. по адміністративній справі №501/536/17. Вказані судові рішення також не виконуються уповноваженими посадовими особами Держави, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Зазначені доводи апелянта, на думку колегії суддів, не спростовують висновку суду першої інстанції про обрання позивачем не належного способу захисту його прав, оскільки окремою ухвалою суду встановлюються строки та порядок її виконання, законодавчо закріплено її обов`язковість до виконання та відповідальність за невиконання чи неналежне виконання. А відтак, окрема ухвала не потребує додаткових інструментів примусу до виконання, а зобов`язання до виконання такої ухвали чи визнання протиправною бездіяльності щодо її невиконання не може бути самостійним предметом позову.

Вирішення питань виконання окремої ухвали покладено на суд, який її постановив. Оскаржувана бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог такої окремої ухвали не є бездіяльністю суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, оскільки виконання вимог окремої ухвали не є виконанням владних управлінських функцій відповідача. При цьому нормами КАС не передбачено можливості оскарження дій особи щодо невиконання окремої ухвали.

Законодавчо презюмується як обов`язковість виконання вимог окремої ухвали, так і відповідальність у разі її невиконання, передбачена ст.185-6 КУпАП.

Статтею 5 КАС визначені право на звернення до суду та способи судового захисту. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому частиною другою цієї статті визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналіз положень КАС України вказує, що закон не передбачає можливості звернення з позовом у порядку адміністративного судочинства із вимогою про зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконати приписи окремої ухвали суду чи визнати протиправною бездіяльність щодо її невиконання.

Захист прав позивача в інший спосіб, як зазначено у ч. 2 ст. 5 КАС України, не може бути реалізований з огляду на те, що у спірних правовідносинах орган державної влади чи безпосередньо Держава не реалізовує владні управлінські функції щодо позивача, між сторонами у справі не виникли відносини влади і підпорядкування, адже суб`єкт владних повноважень діє або допускає бездіяльність щодо виконання вимог судового рішення, а не у правовідносинах із позивачем.

Висновки колегії суддів в цій частині відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.02.2020р. по справі №560/4030/18.

Звертаючись до суду, особа формує частину позовних вимог виходячи лише з власного суб`єктивного уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Варто зазначити, що зазначення у позовній заяві відповідачем держави Україна в особі Міністерства юстиції України не змінює факту звернення позивача до вказаного відповідача. Позивач просить визнати бездіяльність держави Україна щодо невиконання судових рішень, в тому числі по справах, де були відповідачами інші органи та їх посадові особи. Проте, з урахуванням норм чинного законодавства України відповідачем у справі виступає держава в особі конкретного органу, яким порушено права позивача.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту його прав шляхом визнання протиправною бездіяльність держави Україна у вигляді не виконання: ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018р. по адміністративній справі №501/2675/18; окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020р. по адміністративній справі №501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020р. по адміністративній справі №501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021р. по адміністративній справі №501/536/17, які фактично прийнято для виконання мирової угоди, укладеної, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015р. №64511/12 та окремої ухвали від 02.03.2020р. по адміністративній справі №501/3633/19, яку фактично прийнято для забезпечення виконання постанови суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17, не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

А відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.

Що ж до вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 1 000 000,00 (один мільйон) гривень моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до положень ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, в даному випадку вимоги про відшкодування моральної шкоди належать до розгляду у місцевому загальному суді в порядку цивільного судочинства, оскільки в позові не заявлено вимог до відповідача з метою вирішити публічно-правовий спір.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 січня 2022 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук