Справа № 337/1225/21(2-а/337/19/2021)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2022 року м. Дніпросправа № 337/1225/21(2-а/337/19/2021)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 29 квітня 2021 р. (суддя Бредун Д.С.) в адміністративній справі №337/1225/21(2-а/337/19/2021) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, третя особа поліцейський 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області капрал поліції Руденко Євгеній Миколайович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 29 квітня 2021 р. задоволено позов ОСОБА_1 , скасовано постанову ЕАН №3788493 від 14.02.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу за ч.1 ст. 121 КУпАП в розмірі 340 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Рішення суду оскаржено в апеляційному порядку Департаментом патрульної поліції. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Скаржник стверджує, що вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення зафіксовано на відеофайлі; відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи; можливість перенесення поліцейським розгляду справи про адміністративне правопорушення з будь-яких підстав чинним законодавством не передбачена, а розгляд справи відбувається безпосередньо на місці вчинення правопорушення.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від інших учасників процесу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про місце, день і час розгляду справи, не прибули, про причини неприбуття не повідомили.

Вирішуючи питання можливості розгляду справи за відсутності сторін, колегія суддів керується приписами Кодексу адміністративного судочинства України, Главою 11 якого визначено, що справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності віднесено до категорії термінових справ. Статтею 268 цього ж Кодексу передбачено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Як свідчать наявні у справі матеріали, у зв`язку із відсутністю інформації про електронну адресу позивача, копії апеляційної скарги, ухвали про відкриття провадження у справі, ухали про призначення розгляду справи направлялись апеляційним судом на поштову адресу, зазначену позивачем у позовній заяві. Поштова кореспонденція повернулась до суду із відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. За приписами статті 131 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Судом апеляційної інстанції було вжито додаткових заходів з метою повідомлення позивача про наявність апеляційного провадження у справі, в результаті яких позивачем отримано документи від суду 24 грудня 2021 р. на електронну адресу, повідомлену позивачем в телефонному режимі. Оскільки розгляд справи призначено судом на 12 січня 2022 р., позивач мав достатній час для підготовки відзиву на апеляційну скаргу, направлення її на адресу суду через систему "Електронний суд" у випадку неможливості явки в судове засідання.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 268, 313 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови про адміністративне правопорушення від 14 лютого 2021 року серії ЕАН №3788493, 14 лютого 2021 р. в 23:01 годині в м. Запоріжжя, вул. Курузова, 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом LANOS р.н. НОМЕР_1 із непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п.п.31.4.3.«в» ПДР України. На підставі ч.1 ст. 121 КУпАП на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, відповідач не надав суду ні доказів вчинення позивачем за вказаних обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, ні дотримання вимог ст. ст. 268, 280 КУпАП під час прийняття рішення відносно позивача, оскільки процес притягнення позивача до адміністративної відповідальності також поліцейськими не фіксувався.

Скаржник, у свою чергу, стверджує, що обставина скоєння позивачем адміністративного проступку, за яке його притягнуто спірною постановою до адміністративної відповідальності, підтверджена належними та допустимими доказами.

Колегія суддів зазначає наступне.

Так, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 121 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Обставина керування позивачем 14 лютого 2021 р. автомобілем марки Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 в темну пору доби з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла встановлена судом апеляційної інстанції на підставі відеозапису, який надавався відповідачем до суду першої інстанції (а.с.36). На цьому записі зафіксована обставина зупинки поліцейськими зазначеного автомобіля, з якого вийшов позивач, подивився на ліву фару та підтвердив факт того, що остання не працювала (22:58:40 - год. 14.02.2021). Він повідомив поліцейським, що перед виїздом ліва фара працювала, подякував їм за повідомлення про непрацюючу фару і попросив обмежитись попередженням.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відеозапис не містить обставин події спростовані належним та допустимим доказом. Крім того, спірна постанова містить інформацію про фіксацію події, тому підстави не враховувати зазначений відеозапис в якості доказу відсутні ( а.с.7).

Згідно п. 31.4.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Пунктом 31.4 Правил дорожнього руху передбачено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Згідно п. 9.9 Правил на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація. Якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар (п.9.11 Правил).

Колегія суддів вважає, що оскільки Правилами дорожнього руху заборонена експлуатація транспортного засобу з непрацюючою лівою фарою, недотримання цієї вимоги не може свідчити про малозначність правопорушення. Крім того, саме задля запобігання настанню негативних наслідків, заподіянню шкоди іншим учасникам дорожнього руху, Правила і зобов`язують водія ввімкнути аварійну сигналізацію, що не було здійснено позивачем. Жодних пояснень щодо невиконання вимог п. 9.9 Правил дорожнього руху позивачем не надано; судом першої інстанції ця обставина залишена поза увагою.

Принцип презумпції винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Колегія суддів вважає, що відповідачем доведена правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення штрафу у розмірі 340 грн., відповідно до санкції частини першої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо доводів позивача про те, що розгляд справи здійснено поліцейськими без його участі.

Позивач у позовній заяві стверджував, що поліцейським 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області капралом поліції Руденком Є. М. не було ознайомлено позивача з матеріалами правопорушення, не надано можливості скористуватись юридичною допомогою, заявляти клопотання, не сповіщено про дату та час розгляду адміністративної справи.

Колегія суддів звертає увагу, що розгляд справ про порушення Правил дорожнього руху розглядається безпосередньо на місці вчинення правопорушення. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Як зазначалось вище, на відеозапису подій зафіксована обставина порушення позивачем п. 31.4.3 Правил дорожнього руху, проти чого він не заперечував. Позивача було повідомлено про притягнення його до адміністративної відповідальності шляхом складання постанови. Позивач не заявляв про необхідність виклику адвоката, складання письмових пояснень, тощо. Він лише наполягав на обмеженні його стягнення у вигляді попередження.

Суд першої інстанції скасував спірну постанову, у тому числі, з підстави відсутності фіксування процесу притягнення позивача до адміністративної відповідальності, визнавши це порушенням статей 268, 280 КУпАП.

Статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначені права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Однак, у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції не зазначено, які конкретно права позивача із наведених у цій нормі, порушені поліцейським.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначені обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині рішення суду першої інстанції вказано на невстановлення об`єктивної сторони правопорушення.

Разом з цим, судом не наведено жодного обгрунтування для такого висновку. Так, об`єктивною стороною адміністративного правопорушення є зовнішні ознаки та обставини які характеризують адміністративне правопорушення.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП є керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

У спірній постанові зазначено час, місце і суть обставини правопорушення, тобто відображена об`єктивна сторона правопорушення (а.с.7), що спростовує висновок суду першої інстанції про невстановлення об`єктивної сторони правопорушення.

Також, судом першої інстанції не наведено норму матеріального чи процесуального права, яка зобов`язує поліцейських фіксувати на відео сам процес розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 29 квітня 2021 р. в адміністративній справі №337/1225/21(2-а/337/19/2021) - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 січня 2022 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий