Справа № 440/5269/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 р.Справа № 440/5269/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.,

представника відповідача Мартиненко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/5269/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання незаконними та скасування повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання незаконними та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.03.2020 №0-1601 та податкової вимоги від 24.11.2020 №23118-13/24 Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року в адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.03.2020 №0-1601 та податкову вимогу від 24.11.2020 №23118-13/24 Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у розмірі 18077,44 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому, крім того, заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 05.03.2020 Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області винесло Податкове повідомлення-рішення №0-1601 про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 18077,44 грн, за яким 24.11.2020 Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області було винесено Постанову вимогу №23118-13/24 /а.с.16,17/.

Позивач не погодився із правомірністю податкового повідомлення-рішення №0-1601 та Податковою вимогою №23118-13/24 Головного управління ДПС Полтавській області та надав Головному управленню Державної податкової служби у Полтавській області відповідь від 22.01.2021, в якій вказав, що нерухоме майно загальною площею 866,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить йому на праві власності (Свідоцтва про право власності Серія НОМЕР_1 ) та є звірофермою, а тому відповідно до статті 266.2.2. Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування /а.с.11/.

На адвокатський запит Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області листом від 11.05.2021 №17572/6/16-31-24-05-17 повідомило, що підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування, згідно з п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ до даних об`єктів нерухомості належать будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників. Віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код1271), проте така податкова пільга надається виключно сільськогосподарським товаровиробникам, однак ОСОБА_1 не є сільськогосподарським товаровиробником ГУ ДПС у Полтавській області в 2020 році.

Окрім цього, Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області листом від 23.02.2021 №5216/16-31-13-10 від 23.02.2021 повідомило ОСОБА_1 про те, що податкова пільга надається виключно сільськогосподарським товаровиробникам, будівлі, споруди сільськогосподарського призначення, що використовуються не за призначенням, оподатковуються на загальних підставах. Також констатовано, що надані ОСОБА_1 , зокрема: технічний висновок ОСОБА_2 , засвідчують, що об`єкт нежитлової нерухомості (адреса: АДРЕСА_1 , загальна площа 866,4 м») відповідно до державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-200, затвердженого та введеного вдію Наказом Держстандарту України від 17.08.2020 №507 відноситься до класу 1271 «»Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства», підклас 1271,2 «Будівлі для птахівництва» підклас 1271.8 «Будівлі підприємств лісництва та звірництва».

Позивач, не погодившись з правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, звернувся до суду з цим позовом.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та не доведеності відповідачем правомірності прийнятих ним рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Відповідно до п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) підклас 1271.2 «Будівлі для птахівництва», підклас 1271.8 «Будівлі підприємств лісництва та звірництва» Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.10.2003 року нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , відповідно до опису об`єкта - загальна площа становить 866,4 кв.м; житлова площа 0 кв.м.; звіроферма -, А,а,а1,а2, 866 кв.м. /а.с.18/.

Вказана нежитлова будівля зареєстрована Комунальним підприємтсвом «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» 03.12.2003 /а.с.19/.

Відповідно до технічного паспорту на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , ця нежитлова будівля є звірофермою /а.с.20-28/, яка на даний час не здана та ніколи не здавалася позивачем в оренду, лізинг, позичку.

Таким чином, нежитлова нерухомість, яка належить позивачу на праві приватної власності розміщена на земельній ділянці із призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, який затверджений і введено в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, включаються будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років», сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Згідно ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Так, з аналізу вищевикладених положень податкового законодавства вбачається, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

У своїй апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що обов`язковою умовою звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є також статус платника податку - платник податку має бути виробником сільськогосподарської продукції, та цільове використання самого об`єкта оподаткування - для виробництва сільськогосподарської продукції.

Відповідно до пп. 14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі: власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Разом з тим, норма статті першої Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» визначає, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , з 12.03.2003 р. зареєстрований фізичною особою-підприємцем. На даний час здійснює підприємницьку діяльність; відповідно до діючих КВЕД є сільськогосподарським товаровиробником - здійснюю розведення курей (види господарської діяльності: 01.50 Змішане сільське господарство (основний), 01.47 Розведення свійської птиці); перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (є платником єдиного податку третьої групи без сплати ПДВ за ставкою 5%).

Разом з тим, наведені вище норми чинного законодавства встановлюють, що виробництво сільськогосподарської продукції може здійснюватися також фізичними особами, зокрема, домогосподарствами.

Відповідно до пп. 165.1.24 п. 165.1 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи, отримані від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та/або перероблена безпосередньо фізичною особою на земельних ділянках, наданих їй у розмірах, встановлених Земельним кодексом України для ведення, зокрема, особистого селянського господарства та/або земельні частки (паї), виділені в натурі (на місцевості), сукупний розмір яких не перевищує 2га.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що вданому випадку, нежитлова будівля - звіроферма, віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та належить позивачеві на праві приватної власності, використовуються безпосередньо у власній сільськогосподарській діяльності, у зв`язку із чим не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 05.03.2020 №0-1601 та податкова вимога від 24.11.2020 №23118-13/24 Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у розмірі 18077,44 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність податкових повідомлень-рішень, що оскаржуються.

Доводи апелянта спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року по справі № 440/5269/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич

Повний текст постанови складено 13.01.2022 року