Справа № 159/2372/17
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 січня 2022 року

Київ

справа №159/2372/17

адміністративне провадження № К/9901/49971/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів - Єзерова А.А., Чиркіна С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Гуляка В.В. (головуючий), суддів: Гудими Л.Я., Судової-Хомюк Н.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив:

1.1 - визнати протиправними дії відповідача про відмову позивачу у проведенні перерахунку та виплати пенсії у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України №2377-ІV від 20 січня 2005 року, що діяла станом на час призначення пенсії) на підставі наданої довідки про заробітну плату №18-174 вих. від 29 березня 2016 року, на підставі постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2016 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року;

1.2 - зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України №2377-ІV від 20 січня 2005 року, що діяла станом на час призначення пенсії) виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки №18-174 вих. від 29 березня 2016 року, де визначено розмір заробітної плати позивача в сумі 21791,91 грн, на підставі вказаних судових рішень, з моменту звернення за таким перерахунком без обмежень граничного розміру пенсії та виплатити різницю в розмірі пенсії з моменту настання права на перерахунок з березня 2016 року і по теперішній час.

2. Ковельський міськрайонний суд Волинської області постановою від 14 грудня 2017 року позов задовольнив.

2.1 Ухвалюючи рішення суд виходив із того, що відмова відповідача у перерахунку є протиправною, позивач мав на момент звернення до відповідача право на перерахунок, відповідач не довів, що позивач порушив порядок звернення за перерахунком.

3. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 4 квітня 2018 року, скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії за період з березня 2016 року по 23 грудня 2016 року включно - залишив без розгляду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

3.1 Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на час розгляду правовідносин щодо перерахунку пенсії позивача чинним законодавством не визначено права і не передбачено підстав, порядку реалізації та обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до норм Закону України від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон №1789-ХІІ), а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку.

Отже, у відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача.

4. Судами попередніх інстанцій встановлено:

4.1 7 вересня 2005 року позивачу ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років у відповідності до положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ.

4.2 Після призначення пенсії позивач продовжував працювати в органах прокуратури до грудня 2015 року, а 14 грудня 2015 року позивач звільнений з посади прокурора Луцького району Волинської області.

4.3 Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2016 року у справі №159/667/16-а визнано протиправними дії та зобов`язано управління ПФУ у м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, (у редакції, що діяла станом на час призначення пенсії) у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Волинської області №18/296 від 14 грудня 2015 року та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час з 1 січня 2016 року.

4.4 Ця постанова суду залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 6 липня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Ковельського об`єднаного управління ПФУ Волинської області на зазначені судові рішення.

4.5 Постанова Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2016 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 виконана в повному обсязі і постановою відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області від 27 липня 2016 року виконавче провадження ВП №513273.14 закінчено.

4.6 13 квітня 2016 року Ковельське об`єднане управління ПФУ Волинської області отримало та зареєструвало довідку прокуратури Волинської області №18-174 вих. від 29 березня 2016 року про розмір заробітної плати ОСОБА_1 з 1 грудня 2015 року у зв`язку із прийняттям постанови КМУ №1013 від 9 грудня 2015 року.

4.7 Листом прокуратури Волинської області №18-23 вих-17 від 9 лютого 2017 року повідомлено Ковельське об`єднане управління ПФУ Волинської області про те, що при перерахунку пенсії ОСОБА_1 слід брати до уваги довідку №18-174 вих. від 29 березня 2016 року, а не довідку №18/296 від 14 грудня 2015 року.

4.8 Листом №3662/02-21-22 від 3 березня 2017 року відповідач Ковельське об`єднане управління ПФУ Волинської області повідомило позивача ОСОБА_1 про те, що йому здійснено перерахунок пенсії із 1 січня 2016 року на виконання постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2016 року. З 1 червня 2015 року перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не проводиться, оскільки скасовано норми законодавства щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії яким призначаються відповідно до цього Закону. Довідка прокуратури Волинської області №18-174 вих. від 29 березня 2016 року про розмір заробітної плати не може бути підставою для проведення перерахунку.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

5. Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати це рішення суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

5.1 На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на конституційні положення щодо недопущення звуження змісту та обсягу соціальних гарантій громадян, у тому числі працівників органів прокуратури.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що Львівський апеляційний суд ухвалив судове рішення відповідно до вимог матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, тому в задоволенні касаційної скарги необхідно відмовити.

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

6. Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

7. Відповідно до частини 18 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року), призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувались у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

8. Законом України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесені зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, зокрема частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

9. 15 липня 2015 року набув чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII).

10. Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону №1697-VII положення Закону №1789-ХІІ (крім окремих статей) визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності Законом №1697-VII.

11. Таким чином, на час виникнення спірних відносин частини 13 та 18 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

12. Згідно частини 20 статті 86 Закону №1697-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

13. Відповідно до пункту 13 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону №1697-VII на Кабінет Міністрів України покладено обов`язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

14. На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, прийнято не було, що в кінцевому рахунку й призвело до виникнення даного спору.

15. Переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд звертає увагу, що для вирішення спору необхідно з`ясувати: а) чи має позивач право на перерахунок раніше призначеної пенсії; б) чи відбулось звуження обсягу існуючих прав позивача внаслідок зміни законодавства, що регулює порядок перерахунку раніше призначених пенсій; в) чи є бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації права громадян на перерахунок пенсії, втручанням у права людини, передбачені статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

16. Верховний Суд уважає, що наведені зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ при призначені пенсії, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України.

17. Тобто, особи, яким пенсія призначена відповідно до Закону №1789-ХІІ, з набранням чинності Закону №1697-VII не втратили право на перерахунок раніше призначених пенсій.

18. Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

19. У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 зазначено, що згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

20. У Рішенні №1-42/2011 від 26 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

21. На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у Рішенні від 19 червня 2001 року №9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

22. Крім того, у Рішенні від 8 жовтня 2008 року №20-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим… встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права.

23. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

24. Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

25. У контексті цього спору Верховний Суд дійшов висновку, що у зв`язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулось звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22 вересні 2005 року №5-рп/2005. Відмова відповідача перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.

26. Верховний Суд констатує, що тривала бездіяльність Кабінету Міністрів України, яка полягає у невиконанні вимог пункту 13 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону №1697-VII, призвела до правової невизначеності у спірних правовідносинах та ситуації, за якої пенсіонери з числа прокурорів не мають можливості реалізувати своє право на перерахунок пенсії, передбачене статтею 86 Закону №1697-VII.

27. У той же час, Верховний Суд звертає увагу, що Пенсійний фонд України, як орган державної влади, у силу вимог частини другої статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28. Відтак, відсутність визначених Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій, призвела до того, що Пенсійний фонд України не має правових підстав та законного способу дій для реалізації своїх повноважень, що виключає можливість перерахунку зазначених пенсій відповідачем.

29. Ураховуючи наведені положення чинного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, орган Пенсійного фонду України не діяв протиправно.

30. У справі №711/6019/16-а за результатом перегляду постанови Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2017 року на предмет неоднакового застосування норм матеріального права в аналогічних правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року зробив висновок, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, а тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За відсутності постанови Уряду щодо умов та порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це було передбачено частиною 18 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, а потім - частини 20 статті 86 Закону №1697-VII), в пенсійного органу немає законодавчо-визначених підстав та правового механізму для їх перерахунку.

31. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

32. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права.

33. Суд враховує, що Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р (II)2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є не конституційним) положення частини 20 статті 86 Закону №1697-VII, зі змінами, якими було передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

34. Водночас, на час виникнення спірних правовідносин у цій справі, а також під час розгляду цієї справи в суді, правове регулювання було іншим (попереднім). Суди попередніх інстанцій керувалися наведеними положеннями законодавства, яке тоді ще було чинним.

35. На час касаційного перегляду судових рішень у цій справі положення, зокрема, частина 20 статті 86 Закону №1697-VII, зі змінами, уже втратили чинність.

36. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року (справа №200/3297/16-а).

37. Щодо доводів позивача про те, що перерахунок пенсії необхідно проводити з урахуванням вказаної вище довідки №18-174 вих. від 29 березня 2016 року на підставі постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2016 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року, то Колегія суддів погоджується з позицією апеляційного суду, який зазначив що постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2016 року у справі №159/667/16-а зобов`язано управління ПФУ у м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 1 січня 2016 року згідно довідки прокуратури Волинської області №18/296 від 14 грудня 2015 року.

38. Зазначена постанова суду від 10 березня 2016 року залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 6 липня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Ковельського об`єднаного управління ПФУ на ці судові рішення.

39. Постанова Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2016 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 виконана в повному обсязі і постановою відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області від 27 липня 2016 року виконавче провадження ВП №51327314 закінчено.

40. Також, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2017 року в справі №159/667/16-а щодо роз`яснення судового рішення та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року підтверджується факт того, що вказаний вище перерахунок пенсії позивачу підлягав здійсненню на підставі довідки прокуратури Волинської області №18/296 від 14 грудня 2015 року.

41. Ураховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанцій, щодо у відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача.

42. Проте, залишаючи без розгляду адміністративний позов у частині позовних вимог за період з березня 2016 року по 23 грудня 2016 року апеляційний суд виходив із того, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та його поновлення.

43. Колегія суддів не може погодитись із таким рішенням апеляційного суду в цій частині з огляду на таке.

44. За правилами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

45. Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

46. Суд, отримавши позов, зобов`язаний з`ясувати чи має місце порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

47. У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених главою 6 КАС України строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

48. У випадку, коли суб`єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб`єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

49. Аналогічна правова позиція щодо застосування, зокрема, статті 99 КАС України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин) викладена у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року (справа №П/800/259/15).

50. Ураховуючи, що за період з березня 2016 року по грудень 2016 року пенсія виплачувалась відповідачем у відповідності до вимог законодавства, діючого на час виникнення спірних відносин, тому права його не порушені.

51. За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції у цій частині підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити.

52. Згідно частини першої, третьої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2018 року в частині залишення без розгляду позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії певні дії за період з березня 2016 року по 23 грудня 2016 року включно, скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

У іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді: А.А. Єзеров С.М. Чиркін