Справа № 459/3658/21
Суддя: Мельникович М. В.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 459/3658/21
Провадження № 2-а/459/67/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельникович М. В.

з участю секретаря Копровської А. В.

представника позивача Левицького І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до УПП у Львівській області, у якому просить постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5004011 від 08.11.2021 року про накладення на нього адміністративного стягнення у сумі 340 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування вимог зазначає, що відповідно до вказаної постанови 8 листопада 2021 року о 12 год. 38 хв., (Жовква, вул. Кобилянської, 28), керуючи транспортним засобом марки RENAULT CLIO, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше як на 21 км/год., а саме рухався зі швидкістю 74 км/год, швидкість виміряна лазерним вимірювачем швидкості TRUCAM LTI 20/20 Т0008367, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Інспектор поліції, зупинивши автомобіль позивача, підійшов та почав позивача звинувачувати у перевищенні швидкості в населеному пункті на 24 км/год. Також зазначає, що незважаючи на клопотання позивача, поліцейський надрукував постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка оскаржується. Позивач вважає, що зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував, а при розгляді справи порушено цілий ряд прав позивача. Зокрема, позивач вважає, що в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вини позивача; поліцейським не було складено відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, складання якого є обов`язковою умовою оформлення матеріалів по притягненню до адміністративної відповідальності і в якому б позивач зміг навести свої пояснення; позивача було протиправно позбавлено, передбачених ст. 268 КпАП України прав; при винесенні зазначеної постанови поліцейський не надав позивачу можливості скористатися правовою допомогою; візуальне спостереження за станом дотримання, норм, стандартів, правил, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг працівниками Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку. В іншому випадку, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідає принципу верховенства права і містить ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Крім того, позивач посилається на норму ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля. У зв`язку з наведеним просить постанову скасувати.

Ухвалою судді від 16 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 09.12.2021р. о 11:00 год. у залі судових засідань Червоноградського міського суду Львівської області з викликом сторін, яке було відкладено у зв`язку із клопотанням представника відповідача на 14:00 год. 29.12.2021 р.

29.12.2021 р. судове засідання було відкладено у зв`язку з клопотанням представника позивача на 17.01.2022 р.

16.12.2021 року представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з вказаними вимогами не погоджується зважаючи на те, що факт вчинення адміністративного правопорушення, був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II № ТС008367 та підтверджується світлиною з цього пристрою, а також відеозаписом події з нього. Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II має сертифікат відповідності від 23.12.2020 року № UA.TR.0U1 22 054-20. Згідно даних свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/233686 від 20 жовтня 2021 року, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», здійснена повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II № ТС008367. Дане свідоцтво чинне до 20 жовтня 2022 року. На виконання вимог ст. 283 КУпАП поліцейським вказано в постанові технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), а саме LTI 20/20 TruCAM II № ТС008367.

Окрім цього, представник відповідача також зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Тому, не встановлено будь-яких порушень з боку інспекторів патрульної поліції при здійсненні вимірювання швидкості руху автомобіля Позивача та фіксації правопорушення. Долучені до справи докази в повній мірі відповідають вимогам ч. 1 ст. 72 КАС України, у зв`язку з чим є належними доказами. Тому, відсутні підстави вважати наведені вище докази неналежними.

Також представник відповідача зазначила, що пунктом 10 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і підвідомчістю. Частиною другою статті 33 КУпАП встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлено ПДР. Пункт 12.4 ПДР встановлює обмеження швидкості руху транспортними засобами у населених пунктах не більше 50 км/год. Щодо твердження Позивача про ймовірні, на його думку, процедурні порушення, вважають, що навіть при наявності такого порушення, воно не повинно сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені суб`єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

Щодо твердження позивача про неможливість використання лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II в руках зазначила, що відповідно до розділу 1 Настанови з експлуатації LTI 20/20 TruCAM II (копію якою долучено) - вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний TruCAM LTI 20/20 призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах.

У підсумку вказала, що аргументи позивача вказують на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності. Також до відзиву представник долучила відеозапис події. У зв`язку з наведеним просила у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача - адвокат Левицький І. С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з викладених у позовній заяві підстав і просив їх задовольнити. При дослідженні в судовому засіданні відео, яке міститься на DVD-R диску та долучене до матеріалів справи представником відповідача, він звернув увагу на те, що зображення тремтить, що свідчить про те, що лазерний вимірювач швидкості утримувався в руках.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у даній справі, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ЕАО № 5004011 від 08.11.2021 р., прийнятою інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Задолинним Ю. С. відносно ОСОБА_1 , позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 8 листопада 2021 року о 12 год. 38 хв., у м. Жовква по вул. Кобилянської, 28, керуючи транспортним засобом марки RENAULT CLIO, д.н.з. НОМЕР_1 , при дозволених 50 км/год, рухався зі швидкістю 74 км/год., швидкість вимірювалася приладом TRUCAM LTI 20/20 Т0008367, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У зазначеній постанові вказано, що швидкість руху вищевказаного транспортного засобу вимірювалась приладом TRUCAM LTI 20/20 Т0008367.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано фотокартку та відеозапис із лазерного приладу TruCam LTI 20/20 Т0008367 від 08.11.2021, з яких вбачається, що транспортний засіб марки RENAULT CLIO, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74 км/год, швидкість виміряна лазерним вимірювачем швидкості TRUCAM LTI 20/20 Т0008367. При цьому, матеріали відео та фото фіксації не містять зображень водія під час руху даного транспортного засобу.

ОСОБА_1 з даною постановою незгідний, вважає її незаконною, просить скасувати.

При ухваленні рішення суд керується наступними нормами чинного законодавства.

Частиною 1 ст. 122 КпАП України встановлено відповідальність, серед іншого, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Згідно з п. 12.4. Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються Правил дорожнього руху, зокрема частини першої, другої, третьої і п`ятої статті 122.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач посилався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» - це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TRUCAM LTI 20/20 Т0008367.

В оскаржуваній постанові відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Окрім цього, дослідивши в судовому засіданні долучений відповідачем фотознімок та відеофіксацію порушення приладом TRUCAM LTI 20/20 Т0008367, судом встановлено, що вказані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху вищевказаного транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку «Населений пункт» з перевищенням швидкості понад 20 км.

Також судом враховується, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Окрім того, суд враховує положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З даної правової норми вбачається, що працівники поліції можуть використовувати автоматичну фото- і відеотехніку з метою фіксації дотримання Правил дорожнього руху, але тільки шляхом її монтування/розміщення по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Дослідивши наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис суд встановив, що на рухомий автомобіль RENAULT CLIO, д.н.з. НОМЕР_1 наведено ціль та протягом декількох секунд здійснювався замір швидкості. В цей момент видно значне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля Trucam LTI20/20 з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Відповідачем не надано суду доказів щодо способу закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Відтак, враховуючи положення ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», суд вважає, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону, тобто стаціонарно вмонтованим способом, натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 вищевказаного Закону.

Представник відповідача долучив до матеріалів справи «Настанови з експлуатації до приладу LTI 20/20 TruCAM II відповідно до розділу 1 якої - вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний TruCAM LTI 20/20 призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступені участі оператора у процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху.

Посилаючись на даний документ, представник відповідача стверджує, що такий прилад може використовуватися в ручному режимі, оскільки вважається мобільним приладом.

Проте, суд враховує те, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції, ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а «Настанови з експлуатації до приладу LTI 20/20 TruCAM II» не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень Правил дорожнього руху.

З урахуванням зазначеної правової норми, суд доходить висновку, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим.

Окрім того, позивач зазначає, що поліцейським під час розгляду справи не роз`яснювалися позивачу права, передбачені ст. 268 КпАП України. Більше того, в оскаржуваній постанові в п.8 відстуній підпис особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності про роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Такі обставини, на думку суду, свідчать про грубе порушення прав позивача, у тому числі і права на захист, оскільки останній про таке право не був поінформований, і відповідно про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що в свою чергу стало підставою для винесення оскаржуваної постанови за неповним з`ясуванням всіх обставин справи та перевірки їх належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов висновку, що постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та застосування до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. закрити.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 243-246, 250, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області (адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5004011 від 08.11.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 21.01.2022 р.

Суддя: М. В. Мельникович