Справа № 420/10304/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10304/21
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 по справі № 420/10304/21 за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2021 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН" (далі - відповідач) з вимогою просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рахунок управління Державної казначейської служби України в Одеській області / Банк ГУ ДКСУ в Одеській області, Одержувач - Одеська міська ТГ/50070000, МФО 899998, UА0015744, Код , тел./факс:, е-mail: , суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році у розмірі 436 284,21 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 36 823,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно «Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2019 рік, наданому до відділення Фонду середньооблікова чисельність штатних працівників на ТОВ «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» склала 19 осіб. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач повинен був створити 1 робоче місце для осіб з інвалідністю.

При цьому, позивач зазначав, що у відповідача у 2019 році протягом трьох місяців працювала одна особа з інвалідністю - ОСОБА_1 .. В той же час, відповідно до позиції Мінсоцполітики, що викладена у листі від 26.03.2017 року №1/6-172, якої притримується і позивач, норми щодо працевлаштування осіб з інвалідністю будуть вважатися виконаними, якщо інвалід працював на підприємстві 6 місяців звітного року.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, позивач дійшов висновку про порушення відповідачем положень статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 та необхідність застосування адміністративно-господарських санкцій.

При здійсненні розрахунку адміністративно-господарських санкцій ТОВ «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» за 2019 рік відділення Фонду керувалось Інструкцією щодо заповнення форми №10-ПОІ поштова-річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженої Наказом Мінпраці України від 18.12.2020 року №821 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.01.2021 року за №115/35737.

Сума адміністративно-господарських санкцій за 1 нестворене робоче місце становить 436 284,21 грн. Відповідач у добровільному порядку не сплатив зазначену суму у встановлені законодавством строки, у зв`язку з чим Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів була нарахована пеня виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк, що становить 36 823,72 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначив, оскільки на виконання вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 року, відповідачем наказом №1/1-о/д від 31.01.2019 «Про створення робочих місць для працевлаштування осіб, яким встановлено інвалідність» створено відповідне робоче місце. Окрім того, протягом 2019 року відповідач регулярно інформувала державну службу зайнятості про наявні вільні робочі місця й вакантні посади, на яких може використовуватися праця осіб з інвалідністю, що підтверджується звітами про наявність вакансій форми №3-ПН.Проте, незважаючи на вжиті відповідачем заходи, особи з інвалідністю до ТОВ «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» для працевлаштування державною службою зайнятості не направлялися і самостійно не зверталися, доказів протилежного позивачем не надано. Таким чином, оскільки відповідачем не порушено норм чинного законодавства, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій і пені є безпідставним, а пред`явлений позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 20 вересня 2021 року у задоволенні позовної заяви Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН" про стягнення адміністративно-господарських санкцій відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував того, що основним завданням державної служби зайнятості є право, а не обов`язок направляти для працевлаштування на підприємства, установи і організації при наявності вільних робочих місць громадян, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки. При цьому зазначено, що звернення до органів влади, надання звітності про наявність вакансій для осіб з інвалідністю, не можуть вважатися виконанням нормативу працевлаштування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник товариства з обмеженою відповідальністю "КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН" спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Обставини справи.

Судом встановлено, товариство з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» є юридичною особою (), місцезнаходження юридичної особи: Україна, 65005, Одеська обл., місто Одеса, вул. Балківська, будинок 137-Г, офіс 6/1Н.

Наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» №1/1-о/д від 31.01.2019 року «Про створення робочих місць для працевлаштування осіб, яким встановлено інвалідність» у зв`язку з необхідністю та з метою дотримання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» наказано: ввести у відділ «Сюрвейєрска служба» посаду «Диспетчер» з окладом 6000 грн. Кількість штатних одиниць за посадою - 1; внести посаду «Диспетчер» до штатного розпису з 1 лютого 2019 року; подати до структурного підрозділу центру зайнятості звіт за формою 3-ПН про наявність вільного місця на підприємстві (а.с.48).

Наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» №1-о/д від 31.01.2019 року «Про затвердження штатного розпису» наказано затвердити і ввести в дію з 01 лютого 2019 року штатний розпис у кількості 17 штатних одиниць, до якого, в тому числі, включено посаду «Диспетчер» (а.с.49-50).

Надалі, відповідачем 06.02.2019 року, 20.03.2019 року, 11.04.2019 року, 22.05.2019 року, 12.06.2019 року, 09.07.2019 року, 23.07.2019 року, 23.08.2019 року, 17.09.2019 року та 11.10.2019 року подавалися звітність Інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН (а.с.51-90).

06.04.2020 року ТОВ «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» подано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік форми №10-ПОІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 19 осіб (а.с.5).

06.04.2021 Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів здійснено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2019 звітний рік, відповідно до якого сума адміністративно-господарських санкцій, що підлягає сплаті ТОВ «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» становить 436 284, 21 грн. (а.с.7).

З огляду на несплату у встановлений законом строк суми застосованих адміністративно-господарських санкцій, Фонд соціального захисту інвалідів просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році у розмірі 436 284,21 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 36 823,72 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у 2019 році відповідачем було вжито усіх залежних від нього заходів для створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а отже, ним виконані обов`язки, покладені ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому у позивача відсутні правові підстави для нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 875-ХІІ визначені основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та їм гарантовані рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб житія згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст.19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частиною 9 статті 19 Закону №875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці України від 10 лютого 2007 року №42, у рядку 03 Звіту відображається кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених роботодавцем, відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, встановленого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Показник рядка 03 визначається для роботодавців, у яких працює від 25 осіб, шляхом множення показника рядка 01 (середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік) на 4%. При цьому кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях відображається в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно з пункту 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 2 статті 20 Закону №875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Механізм нарахування пені встановлено Порядком нарахування пені та її сплати, затвердженогонаказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15 травня 2007 року за №223.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку нарахування пені та її сплати адміністративно-господарська санкція - це грошове зобов`язання, альтернативне зобов`язанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», сплачується у порядку і розмірах, передбачених наведеним Законом та постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 31 січня 2007 року №70.

Отже, на підприємства покладається обов`язок щодо створення за власні кошти, у межах доведеного нормативу, робочих місць для працевлаштування інвалідів, щорічне надання до відділень Фонду соціального захисту інвалідів відомостей про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів та інформування державної служби зайнятості та місцевих органів соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, па яких може використовуватися праця інвалідів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» №3483-ІV від 23 лютого 2006 року Закон України №875-ХІІ доповнено статтею 18-1, з якої вбачається, що інвалід, який не досяг пенсійною віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для інвалідів, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, виконанню відповідними органами умов працевлаштовувати інвалідів повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належать, зокрема, створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність таких вакантних посад для інвалідів. В свою чергу,законне покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органи зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є звіт форми №3-ПН.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067 та Наказом № 316;

- звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ та Порядком № 70;

- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Проте, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-XII.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі № 819/639/17, від 20 травня 2019 року у справі № 820/1889/17, від 03 грудня 2020 року у справі № 812/1189/18.

Доводи апеляційної скарги.

Щодо посилання апелянта на те, що звернення до органів влади, надання звітності про наявність вакансій для осіб з інвалідністю, не можуть вважатися виконанням нормативу працевлаштування, колегія зазначає наступне.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 260/557/19 від 11 серпня 2021 року.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачем протягом 2019 року до центру зайнятості подавались звіти форми 3-ПН щодо робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема: 06.02.2019 року вхід. №620/01-19/04, 20.03.2019 року вхід. №1149/01-19/04, 11.04.2019 року вхід. №1442/01-19/04, 22.05.2019 року вхід. №1800/01-19/04, 12.06.2019 року вхід. №2015/01-19/04, 09.07.2019 року вхід. №2323/01-19/04, 23.07.2019 року вхід. №2468/01-19/04, 23.08.2019 року вхід. №2786/01-19/04, 17.09.2019 року вхід. №3089/01-19/04 та 11.10.2019 року вхід. №3371/01-19/04 (а.с.51-90)

Крім того, відповідно до Наказу директора товариства з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» №1/1-о/д від 31.01.2019 року «Про створення робочих місць для працевлаштування осіб, яким встановлено інвалідність» у зв`язку з необхідністю та з метою дотримання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» наказано: ввести у відділ «Сюрвейєрска служба» посаду «Диспетчер» з окладом 6000 грн. Кількість штатних одиниць за посадою - 1; внесно посаду «Диспетчер» до штатного розпису з 1 лютого 2019 року; подати до структурного підрозділу центру зайнятості звіт за формою 3-ПН про наявність вільного місця на підприємстві (а.с.48).

Наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ТЕСТІНГ ЕНД ІНСПЕКШН» №1-о/д від 31.01.2019 «Про затвердження штатного розпису» наказано затвердити і ввести в дію з 01 лютого 2019 року штатний розпис у кількості 17 штатних одиниць, до якого, в тому числі, включено посаду «Диспетчер» (а.с.49-50).

Також, відповідачем 06.02.2019 року, 20.03.2019 року, 11.04.2019 року, 22.05.2019 року, 12.06.2019 року, 09.07.2019 року, 23.07.2019 року, 23.08.2019 року, 17.09.2019 року та 11.10.2019 року подавалися звітність Інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН (а.с.51-90).

Отже, відповідачем подавалися звіти форми №3-ПН до центру зайнятості, що свідчить про дотримання ним вимог Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", який затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року №316.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем виконано вимоги, передбачені чинним законодавством України, щодо створення робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та повідомлення про це компетентний державний орган.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" право осіб з інвалідністю працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом, реалізовано законодавцем у спосіб покладення обов`язків з працевлаштування осіб з інвалідністю як на роботодавців, так і на органи державної служби зайнятості населення.

Водночас, колегія суддів зауважує, що до обов`язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, в силу приписів частини 3 статті 17, частини 1 статті 18, частин 2, 3, 5 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" фактично віднесено укладання трудового договору з інвалідом, який самостійно звернувся до роботодавця або був направлений до нього державною службою зайнятості (оскільки в силу статті 21 Кодексу законів про працю України саме наявність трудового договору вказує на виникнення у працівника обов`язку виконувати певну роботу, а у роботодавця - обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці), а в силу приписів частини 3 статті 18 даного Закону - підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі, спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд зауважує, саме до обов`язків органів державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування інвалідів, тому що саме з цією метою роботодавці зобов`язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію.

Передбачена частиною 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або:

1) в разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або

2) в разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 17, частини 1 статті 18, частин 2, 3, 5 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулась до роботодавця самостійно чи була направлена до нього державною службою зайнятості.

Аналогічного правового висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові №120/2415/20-а від 26 липня 2021 року.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що відповідачем вжито передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на забезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році, а тому відсутні підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", відносно відповідача. Як наслідок відсутні також підстави і для стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій, застосованої згідно Порядку "Сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 року.

З системного аналізу вимог чинного законодавства та обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 по справі № 420/10304/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.