Справа № 620/3779/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3779/21 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Федотов І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ НП в Чернігівській області), в якому просить визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Чернігівській області щодо невиплати грошової компенсації за невикористані у 2020 році 45 днів відпустки, з яких 30 днів основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані у 2020 році 45 днів відпустки, з яких 30 днів основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він є учасником бойових дій та відповідно до наказу ГУ НП в Чернігівській області №13 о/с від 18.01.2021 його звільнено зі служби з 20.01.2021 на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію». Однак при звільненні відповідач не виплатив компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

З таким рішенням суду першої інстанції не погоджується Головне управління Національної поліції України в Чернігівській області, у зв`язку з чим подало апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не враховано практику Верховного Суду з розгляду подібних спорів. Зазначає, на тому, що на позивача розповсюджуються норми спеціального законодавства, відповідно до яких він не має права на отримання компенсації за невикористану частину основної та додаткової відпусток, оскільки звільнення відбулося у 2021 році, у якому він ще не набув права на зазначені відпустки, а невикористані частини відпусток відносяться до 2020 року, тому компенсація могла б бути отриманою позивачем саме у 2020 році.

Посилаючись на такі обставини, відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року, відкрито провадження за апеляційною скаргою ГУ НП у Чернігівській області, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Від позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 проходив службу в ГУ НП в Чернігівській області та відповідно до наказу №13 о/с від 18.01.2021 звільнений зі служби з 20.01.2021 на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію». На звернення позивача від 03.03.2021 листом №21/К-16 відповідач відмовив у виплаті грошової компенсації за невикористані відпустки, що зумовило звернення позивача з адміністративним позовом до суду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 24 червня 2021 року колегія суддів виходить з того, що відповідно до частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України(далі -КЗпП України) у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 24 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки».

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно статті 93 Закону № 580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, з викладеного вбачається, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено чинним законодавством, у тому числі спеціальним відносно позивача. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII, при цьому, як свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Отже, існують випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, тому передбачено право поліцейського використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, з нормативного тлумачення наведених правових норм вбачається, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже в протилежному випадку - це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

З огляду на не врегулювання приписами Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР, частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, яка відступила від попередніх висновків Верховного Суду щодо стягнення компенсації за невикористані дні відпусток працівниками МВС.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Виходячи з наявних у справі матеріалів, позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним 30 діб основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, що підтверджується довідкою управління кадрового забезпечення ГУ НП в Чернігівській області від 17.02.2021 №580/124/20/01-2021, а також не заперечується відповідачем.

Разом з тим відповідач протиправно не виплатив позивачу компенсацію за ці дні невикористаних відпусток, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звільнений 20.01.2021, а просить компенсацію за невикористані відпустки за 2020 рік, при цьому компенсація передбачена виключно за невикористані відпустки в році звільнення.

Така позиція відповідача є хибною та не відповідає вимогам чинного законодавства, про що колегія суддів вже зазначила вище.

За таких обставин судова колегія вбачає ознаки протиправної бездіяльності з боку ГУ НП в Чернігівській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток та не вбачає підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції від 24.06.2021 в частині, що оскаржена відповідачем.

Посилання відповідача на практику Верховного Суду у справах 818/1276/17, 808/2122/18 колегія суддів вважає не релевантними, оскільки, як вже зазначено вище в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 колегія відступила від попередніх висновків Верховного Суду щодо стягнення компенсації за невикористані дні відпусток працівниками МВС.

В решті рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржується, тому відповідні висновки колегією суддів в іншій частині рішення не оцінюються.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ГУ НП в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року - без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі №620/3779/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

І.В. Федотов