Справа № 640/31645/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року м. Київ № 640/31645/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Бокатової Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Управління державної охорони України

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови

представники позивача: Кисленко Д.П., Ковгаич К.С.;

сторін: відповідача - Чубенко К.М.

ВСТАНОВИВ:

Управлінням державної охорони України (адреса: 01024, м. Київ, вул. Богомольця, 8, ідентифікаційний номер - 00037478, ел. пошта - ) (далі - позивач, УДО України) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ідентифікаційний код - 00015622, ел. пошта - ) (надалі - відповідач, Відділ примусового виконання рішень), у якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 12.10.2021 у виконавчому провадженні ВП № 67094077 про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Пащенко К.С.) залишено без руху позовну заяву Управління державної охорони України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2021 відкрито провадження у адміністративній справі № 640/31645/21, призначено справу до судового розгляду за правилами, передбаченими ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України у судове засідання на 21.12.2021; витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 67094077.

Призначеного дня в судовому засіданні представниками сторін заявлено клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Наразі суд відзначає, що за ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (скорочено - КАС України), учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З урахуванням поданого представниками сторін клопотання, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній матеріалів згідно ч. 3 ст. 194 КАС України.

Обґрунтовуючи позов позивач вказує, що 21 травня 2021 року, за результатами розгляду адміністративної справи № 640/14103/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної охорони України про зобов`язання вчинити дії, Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено рішення, у резолютивній частині якого суд вирішив:

адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково; визнати протиправною бездіяльність УДО України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільнені грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за період 2007-2017 роки;

зобов`язати УДО України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 303 (триста три) дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2007-2017 роки, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

За результатами розгляду апеляційної скарги УДО України та ОСОБА_1 на вказане рішення, Шостим апеляційним адміністративним судом 11.08.2021 прийнято постанову, у резолютивній частині якої суд апеляційної інстанції постановив зазначені апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення від 21.05.2021 без змін.

Отже, з 11.08.2021 рішення від 21.05.2021 набрало законної сили та згідно приписів статей 370 та 372 КАС України підлягає виконанню.

Однак, 01.09.2021 УДО України подано заяву про роз`яснення рішення від 21.05.2021, у зв`язку з тим, що на думку УДО України це рішення є незрозумілим, нечітким, невизначеним, а також у зв`язку з тим, що без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна імовірність його виконання внаслідок неясності резолютивної частини.

23.09.2021 УДО України подано касаційну скаргу на вказані вище постанову та рішення.

24 вересня 2021 року до УДО України надійшла ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2021 щодо розгляду заяви про роз`яснення судового рішення, у резолютивній частині якої судом ухвалено в задоволенні заяви УДО України про роз`яснення рішення від 21.05.2021 - відмовити.

Окрім того, 30.09.2021 УДО України подано заяву № 2/19-1799 до Верховного Суду про зупинення виконання рішення від 21.05.2021, у зв`язку з тим, що у разі виконання рішення від 21.05.2021 та задоволення вимог касаційної скарги для УДО України, в силу приписів статті 381 КАС України, існує об`єктивна неможливість застосувати механізм повороту виконання судового рішення, що могло б понести безповоротні витрати з державного бюджету у сумі, що перевищує 300 тис. грн.

13 жовтня 2021 року з офіційного веб-порталу «Судова влада України» у розділі «Стан розгляду справ» позивачу стало відомо, що за його касаційною скаргою Касаційним адміністративним судом відмовлено у відкриті касаційного провадження.

Позивачу вказує, що у зв`язку з таким, 16.10.2021, з метою виконання рішення від 21.05.2021, УДО України видано наказ № 829 «Про виконання рішення суду», згідно якого ОСОБА_1 призначено виплату грошової компенсації за 303 дні невикористаної щорічної основної відпустки, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, яке становить 1 095,42 грн. та понесені витрати на професійну-правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

В подальшому, УДО України направлено ОСОБА_1 лист від 19.10.2021 № 2/20-1888, у якому останньому повідомлено про виданий наказ від 16.10.2021, а також запропоновано йому надати до УДО України реквізити банківського рахунку для перерахунку зазначених коштів.

21.10.2021 до позивача надійшло три листи від 12.10.2021 № 67094077/20.1/3 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г., якими надіслано постанови від 12.10.2021 у виконавчому провадженні ВП № 67094077 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Зокрема листом від 12.10.2021 №67094077/20.1/3 до УДО України надіслано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 12.10.2021 у виконавчому провадженні ВП № 67094077, у пункті 1 резолютивної частини якої постановлено стягнути з боржника УДО України виконавчий збір у розмірі 24 000 грн.

За результатами опрацювання постанов старшого державного виконавця від 12.10.2021 у виконавчому провадженні ВП № 67094077 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, йому листом УДО України від 27.10.2021 №2/19-1967 повідомлено, що підстави для стягнення з УДО України виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 67094077 відсутні у зв`язку з тим, що рішення від 21.05.2021 виконано у добровільному порядку.

Разом з тим, станом на день подання адміністративного позову до позивача не надходило відомостей про результати вжитих старшим державним виконавцем заходів щодо припинення стягнення з позивача виконавчого збору.

Окремо позивач відзначив про сплату 03.11.2021 виконавчого збору у сумі 24 000,00 грн. на підставі спірної постанови.

За цих обставин позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

З викладеними позивачем у позові твердженнями відповідач не погоджується та у своєму відзиві на позов примітив про вчинення виконавчих дій по стягненню виконавчого збору у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» (в тексті - Закон, Закон № 1404-VIII), «Інструкцією з організації примусового виконання рішень» (по рішенню - Інструкція) (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2021 у справі № 640/14103/20 (адреса посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/97143384), залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 (адреса посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/98941268), адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Управління Державної охорони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільнені грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за період 2007-2017 роки; зобов`язано Управління Державної охорони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 303 (триста три) дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2007-2017 року, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; в решті позовних вимог - відмовлено.

30.09.2021 у справі видано виконавчий лист № 640/14103/20.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною винесено постанову від 12.10.2021 про відкриття виконавчого провадження № 67094077 з виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/14103/20 від 30.09.2021 про:

«Зобов`язати Управління Державної охорони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 303 (триста три) дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2007-2017 року, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби».

Згідно постанови боржником є Управління Державної охорони України, а стягувачем - ОСОБА_1 .

Крім того, 12.10.2021 вказаним державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до мотивувальної частини якої:

« 12.10.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Згідно вимог статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). У відповідності до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" мінімальна заробітна плата з 1 січня становить - 6000 гривень».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За ч.ч. 3, 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За приписами пунктів 1-6 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що рішення суду від 21.05.2021 ним виконано добровільно, оскільки на виконання вказаного рішення 16.10.2021 УДО України видано наказ № 829 «Про виконання рішення суду», згідно якого ОСОБА_1 призначено виплату грошової компенсації за 303 дні невикористаної щорічної основної відпустки, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, яке становить 1 095,42 грн. та понесені витрати на професійну-правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Такий наказ направлено ОСОБА_1 листом від 19.10.2021 № 2/20-1888, у якому останньому повідомлено про виданий наказ від 16.10.2021, а також запропоновано стягувачу надати до УДО України реквізити банківського рахунку для виплати відповідних коштів.

У зв`язку з наведеним позивач наголошує, що відсутніми є підстави для стягнення виконавчого збору.

В аспекті вчинення відповідачем дій з примусового виконання рішення, суд відмічає, що частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже для встановлення обставин протиправності оспорюваної постанови, необхідним є перевірка судом окресленого рішення на відповідність критеріям, що встановлені в ч. 2 ст. 2 КАС України.

Так, суд акцентує, що боржником не доведено належними доказами реальної неможливості виконання судового рішення до моменту відкриття виконавчого провадження.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2021 (набрало законної сили - 11.08.2021, виконавчий лист видано 30.09.2021) боржником вчинено певні дії вже після відкриття виконавчого провадження від 12.10.2021 та винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 12.10.2021, а саме - 16.10.2021.

З наведеного слідує, що добровільним виконанням рішення суду вважалося б його виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, адже, постанову про відкриття виконавчого провадження винесено за заявою стягувача від 05.10.2021 з причин невиконання рішення (неперерахування коштів) та задля його виконання у примусовому порядку.

Боржником рішення суду виконано після звернення до примусового виконання виконавчого листа № 640/14103/20 від 30.09.2021 та під час відкритого виконавчого провадження ВП № 67094077 на підставі постанови державного виконавця від 12.10.2021.

Разом з тим, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень. Добровільне виконання рішення боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок, який не може бути поставлений у залежність від поведінки стягувача.

Крім того, положення статті 27 Закону № 1404 не пов`язує можливість стягнення з боржника виконавчого збору в залежності від причин невиконання рішення.

Аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Тому, в державного виконавця були відсутніми підстави для не стягнення з боржника виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/5082/17.

Окремо суд відзначає, що звернення позивача до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про роз`яснення рішення від 21.05.2021 у справі № 910/14103/20, та подання до Верховного Суду (в межах поданої касаційної скарги) заяви про зупинення виконання такого рішення не є підставами для звільнення боржника від виконання встановленого за рішенням суду зобов`язання про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за 303 (триста три) дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2007-2017 року, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В наведеному блоці суд примічає про відсутність у матеріалах справи доказів виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 303 (триста три) дні невикористаної щорічної основної відпустки згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2021 у справі № 910/14103/20 як до моменту винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2021 ВП № 67094077, так і до моменту складання листа № 2/20-1888 від 19.10.2021 про отримання банківського рахунку для виплати стягувачу коштів.

За таких обставин, враховуючи виконання судового рішення вже після початку процедури його примусового виконання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови від 12.10.2021 № 67094077 про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 24 000,00 грн.

Аналізуючи рішення суб`єкта владних повноважень в розрізі положень ст. 2 КАС України суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято на підставі, у межах та у спосіб визначений законодавством.

За ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

За переконанням суду, відповідачем доведено правомірність прийнятого ним оспорюваного рішення.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, здійснені позивачем відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 72-78, 241-246, 268-271, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову № 2/19-1997 від 29.10.2021 Управління державної охорони України - відмовити повністю.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтею 287 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суддя К.С. Пащенко