Справа № 640/11403/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати недоотриманих сум пенсії за період з 01 січня 2018 року по 01 грудня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату ОСОБА_1 належної суми недоотриманої пенсії за період з 01 січня 2018 року по 01 грудня 2020 року невідкладно, разово та однією сумою у розмірі 38 766,00 грн;

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року у справі № 640/8062/19, яке набрало законної сили, його позов задоволено та, у тому числі, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату йому недоплачених сум пенсії за вислугу років з урахуванням вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 80% грошового забезпечення з 01 січня 2018 року та виплатити перераховану пенсію в повному обсязі без обмеження будь-яким строком. На виконання вказаного рішення суду, відповідачем здійснено перерахунок пенсії, проте, листом від 26 січня 2021 року позивача повідомлено, що виплата заборгованості у розмірі 38766,00 грн за період з січня 2018 року по листопад 2020 року за рішенням суду буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 18.01.2022.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року в справі № 640/8062/19, яке набрало законної сили 09 вересня 2020 року, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язано здійснити позивачу перерахунок пенсії та виплату недоплачених сум пенсії за вислугу років з урахуванням вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 80% грошового забезпечення з 01 січня 2018 року та виплатити перераховану пенсію у повному обсязі без обмеження будь-яким строком.

На виконання вказаного рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було здійснено перерахунок пенсії, а з розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № вбачається, що позивачу нарахована, але не виплачена сума пенсійної виплати за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2020 року на загальну суму 38766,00 грн. (яка і є предметом даного спору)

Листом від 26 січня 2021 року № 2600-0202-8/10796, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило представника позивача про те, що у листопаді 2020 року на виконання рішення суду від 29 квітня 2020 року у справі № 640/8062/19 здійснено нарахування коштів за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2020 року в сумі 38766,00 грн, а також повідомлено, що сума коштів на погашення заборгованості буде визначена в бюджеті Пенсійного фонду України на 2021 рік та виплачена в порядку, визначеному постановою Правління Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року № 20-1, яка набрала чинності 10 листопада 2018 року.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у невиплаті нарахованої суми пенсійної виплати на підставі рішення суду, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що звернення до суду з позовом, предмет якого було вирішено у межах розгляду іншої справи, не допускається, а порушене у спорі питання, має бути вирішено шляхом виконання судового рішення за Законом України «Про виконавче провадження» чи за ст. ст. 282 та 383 КАС України.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк рішення суду порушує гарантовані Конституцією України права позивача на належне соціальне (пенсійне) забезпечення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до положень ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Нормами ч. 2 ст. 14 КАС України, також передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку встановленому законом, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження».

Слід звернути увагу на те, що судовий контроль за виконанням рішення суду передбачений приписами ст. ст. 382, 383 КАС України та допускається у відповідній формі та порядку, проте, не шляхом ініціювання нового спору по справі, в якій вже є рішення суду, що набрало законної сили. Так, а примусове виконання рішень покладається на відповідний орган виконавчої служби, який уповноважений забезпечити виконання рішення суду у чіткій відповідності до резолютивної частини такого судового рішення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. ч. 1, 2 ст. 5 КАС України)

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 9 КАС України)

Зі змісту даного адміністративного позову та вимог до відповідача, слідує, що позивач фактично оскаржує дії/бездіяльність відповідача по невиконанню у повному обсязі судового рішення у іншій справі, однак, не враховує того, що ініціюванням нового спору продовження дії зобов`язальної частини/контроль за виконанням судового рішення, що набрало законної сили, у такій формі не допускається. Отже, процесуальним законом встановлено певний порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вказані норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому, в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право, у разі визнання його судом порушеним.

Так, звертаючись до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, позивач фактично не згодний з невиконанням відповідачем іншого рішення суду - від 29 квітня 2020 року у справі № 640/8062/19, тобто, обраний позивачем у справі № 640/11403/21 спосіб захисту є одним із способів виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року у справі № 640/8092/19. У спірних відносинах, наявні обставини, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України, пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він не позбавлений права звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення).

Тож, за даних обставин, позивачем було невірно обраний спосіб захисту своїх прав.

Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що позивач звертаючись з вказаними позовними вимогами, фактично, намагається шляхом ініціювання нового спору змусити відповідача виконувати рішення суду у іншій справі у відповідній формі (здійснити виплату належної суми), проте, контроль за виконанням судового рішення покладається на суд не у формі подання нового позову, а за нормами ст. 382-383 КАС України. Крім того, примусове виконання рішення суду покладається на Державну виконавчу службу чи приватного виконавця.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко