Справа № 420/10214/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10214/21
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року у справі № 420/10214/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним протоколу №3 від 10.03.2021 року в частині відмови у наданні статусу учасника бойових дій та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протокол Військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2021р. №3 протиправним в частині відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути матеріали щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що під час вирішення спірного питання відповідачем не надано належної оцінки тому, що у період з 25.03.2017р. по 10.04.2017р. ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення, захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей в складі в/ч пп НОМЕР_2 . На думку позивача, до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення п.2-1 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. №413. Крім того, на думку позивача, за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів до суду він звернувся у межах передбаченого приписами чинного процесуального законодавством строку.

Відповідач із позовними вимогами не погоджувався з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву зазначаючи, що позивач не має права на отримання статусу учасника бойових дій, оскільки він не залучався до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районі її проведення. Також, під час виконання бойових завдань військовослужбовець не отримував ні поранень, ні контузію, ні каліцтво, а тому до спірних правовідносин не застосовуються приписи абз.2 п.2-1 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. №413. Крім того, на думку відповідача, позивачем пропущено визначений приписами чинного процесуального законодавства строк звернення до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року у справі №420/10214/21 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним протоколу №3 від 10.03.2021 року в частині відмови в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути матеріали щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог окружний адміністративний суд вказав, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено залучення позивача до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, а доказів участі його у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, отримання позивачем поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ним відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби) до суду не надано.

Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду позивачем подано апеляційну скаргу в якій з посиланням порушення норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвали нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 не зазначено, у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги (а.с.75) дублює зміст позовної заяви (а.с.1-3), відповіді на відзив (а.с.57).

Скориставшись наданим приписами чинного процесуального законодавства правом відповідачем до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що під час виконання бойових завдань військовослужбовець не отримував ні поранень, ні контузію, ні каліцтво, а тому до спірних правовідносин не застосовуються приписи абз.2 п.2-1 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. №413.

29.12.2021р. до П`ятого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, зміст якої є аналогічним змісту позовної заяви (а.с.1-3), відповіді на відзив (а.с.57) та апеляційній скарзі (а.с.75).

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що на підставі наказу командира військової частити польова пошта НОМЕР_2 від 25.03.2017 року №80 ОСОБА_1 з 25.03.2017 року зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та вирішено вважати старшого солдата ОСОБА_1 , сапера інженерно-саперного вiддiлення інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення таким, що прибув у розпорядження першого заступника керівника Антитерористичного центру (керівника на території Донецької та Луганської області) для виконання бойових та службових завдань.

Наказом командира військової частити польова пошта НОМЕР_2 від 10.04.2017 року №94 наказано вважати таким, що вибув з розпорядження першого заступника керівника Антитерористичного центру (керівника на території Донецької та Луганської області) для виконання бойових та службових завдань старший солдат ОСОБА_1 , сапер інженерно-саперного вiддiлення iнженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .

Згідно із наявної у матеріалах справи належним чином засвідченої копії послужного списку позивача та довідки військової частини НОМЕР_3 від 27.09.2019 року №1411 у період з 25.03.2017 року по 10.04.2017 року ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей в складі ВЧ пп НОМЕР_4 .

Із листа командира військової частини НОМЕР_5 від 01.06.2021 року №884 убачається, що пунктом постійної дислокації ВЧ пп НОМЕР_4 у період з 01.01.2017 року по 01.07.2017 року було м.Маріуполь.

Судом установлено, що 08.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до комісії оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із заявою про надання йому статусу учасника бойових дій.

10.03.2021 року комісією військової частини НОМЕР_1 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій прийнято рішення, яке викладено у п.104 протоколу №3, про відмову у наданні статусу учасника бойових дій старшому солдату запасу ОСОБА_1 , колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_5 на підставі п.19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у зв`язку із його залученням до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів.

Правовий статус ветеранів війни визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції чинній на час перебування позивача в АТО), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно із п.19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначено Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413, пунктом 4 якого установлено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення:

- витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

- для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів.

За наслідками вивчення доводів учасників справи колегією суддів установлено, що факт безпосередньої участі в антитерористичній операції в період з 25.03.2017р. по 10.04.2017р. сторонами не заперечується.

Єдиним спірним, у даному випадку, питанням є наявність у ОСОБА_1 права на отримання статусу учасника бойових дій у зв`язку із залученням останнього до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів.

Надаючи відповідь на поставлене перед судом апеляційної інстанції питання колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п.2-1 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413 (в редакції, чинній станом від 16.09.2016 року, та доповненого цим пунктом постановою Кабінету Міністрів України №602 від 08.09.2016 року) статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією, а також які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 був залучений до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж визначено в п.2-1 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне відмітити, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 інших умов, за наявності яких, у останнього виникло б право на отримання статусу учасника бойових дій.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження скаржника стосовно того, що на нього не розповсюджуються положення п.2-1 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413, щодо 30 денного перебування в зоні АТО.

Відтак, беручи до уваги вищеозначене, на думку суду апеляційної інстанції, є правильними висновки окружного адміністративного суду щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи даний спір апеляційним судом взято до уваги постанову Верховного Суду від 09.06.2021р. у справі № 809/891/17, у якій судом касаційної інстанції окреслено межі застосування приписів п.2-1 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413, у подібних правовідносинах.

Установлені у межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи позивача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і твердження позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року у справі № 420/10214/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.