Справа № 360/3034/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року справа №360/3034/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Геращенка І.В., Міронової Г.М.,

за участі секретаря судового засідання Сухова М.Є.,

представника позивача Рафікова О.Р.,

представника відповідача Пугаченко Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «УТН-НАФТА ПЛЮС» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у справі №360/3034/21 (головуючий І інстанції Басова Н.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УТН-НАФТА ПЛЮС» до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 21.05.2021 № СМУ933/1106/АВ/СПТД-ФС про накладення штрафу на товариство з обмеженою відповідальністю «УТН-НАФТА ПЛЮС» у розмірі 60000 грн (а.с.1-20).

В обґрунтування позову зазначив, що 24.05.2021 отримав постанову про накладення штрафу за ст. 265 КЗпП Українив розмірі 60000 грн.

Постанова винесена на підставі акту від 27.04.2021. складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду, головним державним інспектором відділу контролю східного напрямку управління праці Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці.

Позивач вважає, що постанова про накладення штрафу винесена в порушення вимог чинного законодавства, без дотримання процедури проведення перевірки визначеною постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2013 № 509, отже, підлягає скасуванню.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Судом першої інстанції не дотримано принцип гласності, диспозитивності та відкритості судового процесу справа розглянута в письмовому провадженні, проте спірні правовідносини не передбачені переліком, визначеним в ч.1 ст.263 КАС України.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи6 відповідачем не надано підтверджень фактичного отримання документів, визначених п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Висновки суду першої інстанції, що порушення процедури перевірки (відмова в реєстрації у журналі перевірок, не пред`явленні наказу на перевірку) не впливає на правомірність оскаржуваної постанови, - не ґрунтуються на вимогах закону.

Судом першої інстанції залишено поза увагою порушення процедури здійснення заходу контролю в частині оформлення розпорядчого документу припису без дати його видання.

Висновки суду першої інстанції про характер трудових відносин товариства з ОСОБА_1 не підтверджені матеріалами справи.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки відсутності правового визначення механізму накладення штрафу.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано порушення порядку накладення штрафу. Та залишено поза увагою наявність постанови Рубіжанського міського суду від 14.07.2021 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.41 КУпАП відносно керівника товариства ОСОБА_2 .

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «УТН-НАФТА ПЛЮС» є юридичною особою, ідентифікаційний код 40933965, зареєстровано 02.11.2016 Виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради Луганської області за адресою Луганська область, м. Рубіжне, вул.Трудова, буд.5А, основний вид діяльності 46.71. оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, 47.30 роздрібна торгівля пальним (а.с.25-27).

01 січня 2021 року між ТОВ «УТН-НАФТА ПЛЮС» (замовник) та фізичною особою ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про надання послуг №02-01-2021, відповідно до якого виконавець приймає на себе зобов`язання по наданню послуг з ведення бухгалтерського обліку: підготовка документів для здачі бухгалтерської та статистичної звітності, передбаченої діючим законодавством України; консультаційні послуги з організації та ведення бухгалтерського обліку (п.2.1.). Відповідно до п.8 вказаний договір діє до 31.03.2021 та вартість послуг (винагорода) визначена у розмірі 4200,00 (п.4.1.) (а.с.32).

Також на виконання вищевказаного Договору складено Акт №2 приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого ОСОБА_1 надала такі бухгалтерські послуги: складання всіх видів звітності за 4 квартал, річної звітності 2020 рік, місячної звітності за 2020 рік, консультаційні послуги по аналізу господарської діяльності за 4 квартал та 2020 рік, оформлення співробітників по строковим трудовим договорам на 2021 рік, оформлення співробітників за внутрішнім сумісництвом. Вартість послуг склала 4200 грн (а.с.33).

Згідно видаткового касового ордеру від 09.04.2021 позивачем було видано ОСОБА_1 3381,00 грн винагороди згідно договору, сплачено НДФЛ із винагороди у розмірі 756,00 грн, військовий збір - 619,97 грн та єдиний соціальний внесок (а.с.87,88,89,90).

На виконання доручення Прем`єр-міністра України від 11.03.2021 №10033/1/1-20, у зв`язку з наявними системними порушеннями, що мають негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, згідно з окремим дорученням т.в.о. Голови Держпраці від 12.03.2021 № Д-124/1/5.3-21, Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці винесено наказ від 13.04.2021 №541 про проведення позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «УТН-НАФТА ПЛЮС» (а.с.111).

Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці винесено направлення на проведення інспекційного відвідування від 13.04.2021 №129/4.5, відповідно до якого предметом здійснення інспекційного відвідування є додержання законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин (а.с.112).

14.04.2021 Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці винесено вимогу про надання документів №СМУ933/1106/НД, відповідно до якої зобов`язано керівника ТОВ «УТН-НАФТА ПЛЮС» у строк до 14.00 16.04.2021 надати для проведення заходу державного контролю документи за адресою м.Лисичанськ, вул.Малиновського, 1А, каб.81. Вказану вимогу отримано уповноваженою особою позивача (а.с.113-114).

На виконання вимоги позивачем надано пояснення, вих14-04 від 14.04.2021, в яких вказано, що станом на 14.04.2021 на підприємстві згідно штатного розкладу обліковується 21 працівник (у т.ч. 1 в декретній відпустці, 3 внутрішні сумісники), на вказану дату всі працівники влаштовані згідно трудових договорів та наказу по підприємству. На кожного робітника подано до ДПІ повідомлення про прийняття на роботу, ведеться табель обліку робочого часу, оплата праці нараховується пропорційно відпрацьованому часу, заборгованість по заробітній платі відсутня, податки із заробітної плати сплачені в бюджет у повному обсязі. Працюючих на умовах цивільно-правового договору 1 працівник. Згідно договору сторони підписують акт прийняття-передачі, який є єдиною підставою для проведення розрахунків (а.с.128).

Також позивачем надано відповідні документи (а.с.129).

27.04.2021 Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці складено Акт №СМУ933/1106/АВ за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промисловості безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду ТОВ «УТН-НАФТА ПЛЮС» (а.с.115-119).

Вказаним Актом встановлено порушення, а саме:

-частина перша статті 21 КЗпП, частина третя статті 24 КЗпП - ОСОБА_1 допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом директора товариства та повідомлення до Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу працює на умовах цивільно-правового договору (надання послуг), який містить ознаки трудового договору (а.с.118).

Акт №СМУ933/1106/АВ підписано уповноваженою особою позивача з зауваженнями (а.с.119).

Відповідачем розглянуто зауваження позивача та листом від 07.05.2021 №Л/495 повідомлено останнього, що викладені зауваження не спростовують виявлені порушення під час проведення інспекційного відвідування (а.с.123).

11.05.2021 Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №СМУ933/1106/АВ/П, відповідно до якого зобов`язано директора ТОВ «УТН-НАФТА ПЛЮС» до 31.05.2021 усунути порушення, виявлені в Акті №СМУ933/1106/АВ (а.с.121-122).

20.05.2021 Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці сформовано Акт про відмову від припису №СМУ933/1106/АВ/П, оскільки станом на 20.05.2021 припис не повернуто (а.с.125).

21.05.2021 Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці на підставі Акту від 27.05.2021 №СМУ933/1106/АВ щодо порушення ТОВ «УТН-НАФТА ПЛЮС», яким встановлено факт фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу винесено постанову від 21.05.2021 № СМУ933/1106/АВ/СПТД-ФС про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «УТН-НАФТА ПЛЮС» у розмірі 60000 грн (а.с.53).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що договір про надання послуг бухгалтером ОСОБА_1 укладено саме як з фізичною особою та за цим договором фактично наявні трудові відносини, а не цивільно-правові.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі - Положення № 96), визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

За приписами пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань:

здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (підпункт 6);

здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування (підпункт 9).

Підпунктом 5 пункту 6 Положення № 96 зазначено, що Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Відповідно до Положення про Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 29 жовтня 2020 року № 140, Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці (далі - Міжрегіональне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань праці (далі - Держапраці), що їй підпорядковується. Повноваження Міжрегіонального управління поширюються на територію Донецької та Луганської областей. Міжрегіональне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, а також цим Положенням; відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Повноваження, права та обов`язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, конвенціями Міжнародної організації праці (далі - МОП), ратифікованих Законами України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі`та від 08 вересня 2004 року № 1986-IV «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві» (далі - Конвенція № 81 та Конвенція № 129).

Зазначені конвенції мають пріоритетне значення, оскільки: статтею 15 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» визначено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права; згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства; статтею 8-1 КЗпП Українивизначено, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Відповідно до статті 16 Конвенції № 81 інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом № 877-V, дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, державного контролю за додержанням законодавства у сфері моніторингу, звітності та верифікації викидів парникових газів у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4-1, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону (частина шоста статті 2 Закону № 877-V).

Частиною четвертою статті 4 Закону № 877-V визначено, що виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

За змістом абзацу третього статті 1 Закону № 877-V заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 823).

Порядок №823 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку (абзац другий пункту 1 Порядку № 823).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Отже, діюче законодавство відокремлює таку самостійну форму перевірки, як інспекційне відвідування.

Організація та проведення інспекційних відвідувань врегульовано Порядком №823.

Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці, які є посадовими особами Держпраці та її територіальних органів (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження) та які пройшли перевірку знань у порядку, визначеному Мінекономіки.

Контрольні повноваження інспектора праці підтверджуються службовим посвідченням встановленої Мінекономіки форми, що видається Держпраці та її територіальними органами (абзац перший, другий пункту 3 Порядку № 823).

Підпунктом 8 пункту 5 Порядку № 823 передбачено, що підставами для здійснення інспекційних відвідувань є доручення Прем`єр-міністра України.

Отже, доручення Прем`єр-міністра України є окремою та самостійною підставою для здійснення інспекційних відвідувань, передбаченою пунктом 5 Порядку № 823.

Пунктом 8 Порядку № 823 визначено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Пунктом 9 Порядку № 823 встановлено, що тривалість інспекційного відвідування не може перевищувати 10 робочих днів.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право, зокрема: під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги (підпункти 1, 2 пункту 10 Порядку № 823).

Пунктом 11 Порядку № 823 передбачено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Згідно з пунктом 16 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці (пункт 17 Порядку № 823).

Відповідно до пункту 18 Порядку № 823 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 823 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Пунктом 21 Порядку № 823 передбачено, що припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 823 у разі відмови об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи від підписання або у разі неможливості особистого вручення акта та/або припису акт та припис складаються одночасно у трьох примірниках. У разі відмови об`єкта відвідування підписати акт інспектор праці вносить до такого акта відповідний запис. Два примірники акта та припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом з описом документів у ньому та повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування. Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці нарочно або поштовим відправленням з описом вкладення підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання. У разі ненадходження протягом семи робочих днів після дня відправлення об`єкту відвідування підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 24 Порядку № 823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування (пункт 25 Порядку № 823).

Аналіз наведених вище правових норм свідчить, що інспекційне відвідування є самостійною формою державного контролю за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та яке проводиться на підставі направлення тривалістю не більше 10 робочих днів. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

У свою чергу, інспекційне відвідування здійснюється без попереднього повідомлення об`єкта відвідування. Службове посвідчення інспектор праці пред`являє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі під час інспекційного відвідування.

Згідно із частиною першою статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 265 КЗпП України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Як свідчать матеріали справи, підставою для проведення інспекційного відвідування позивача стало доручення Прем`єр-міністра України від 11.03.2021 №10033/1/1-21.

Інспекційне відвідування здійснювалось виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

Тривалість інспекційного відвідування не перевищувала 10 робочих днів.

Інспекційне відвідування проводилось головним державним інспектором відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Нечволод Ю.В., яка була допущена позивачем до перевірки.

Є безпідставним посилання апелянта, що інспектор не пред`явив наказ про проведення перевірки, оскільки Порядок № 823 зобов`язує інспектора пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі лише своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Вся необхідна інформація, що міститься в наказі відповідача від 13.04.2021 №541 «Про проведення позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування товариства з обмеженою відповідальністю «УТН-Нафта плюс», зазначена в направленні на проведення інспекційного відвідування від 13.04.2021 №129/4.5.

Суд не приймає доводи апелянта, що інспектор не вніс запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування, оскільки відсутність підпису інспектора в журналі не спростовує законність проведеної перевірки та впливає на правомірність постанови про накладення штрафу (а.с.91-92).

Не зазначення в направленні відповідачем відокремленого підрозділу також не впливає на правомірність постанови.

Є неприйнятними посилання апелянта, що відповідачем порушено вимоги щодо оформлення припису, оскільки припис, прийнятий відповідачем за наслідками інспекційного відвідування, в межах цієї справи не оскаржується.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частини третя та четверта статті 265 КЗпП України).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка (абзац третій пункту 4 Порядку № 509).

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є встановлення наявності чи відсутності трудових відносин між ТОВ «УТН-НАФТА ПЛЮС» та ОСОБА_1 .

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом статті 21 КЗпП трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП).

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

У той же час взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК, згідно з якою договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Аналіз наведених норм свідчить, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульоване - чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі №0840/3691/18.

Як свідчать матеріали справи, 01 січня 2021 року між ТОВ «УТН-НАФТА ПЛЮС» (замовник) та фізичною особою ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про надання послуг №02-01-2021, відповідно до якого виконавець приймає на себе зобов`язання по наданню послуг з ведення бухгалтерського обліку: підготовка документів для здачі бухгалтерської та статистичної звітності, передбаченої діючим законодавством України; консультаційні послуги з організації та ведення бухгалтерського обліку (п.2.1.).

Відповідно до п.8 вказаний договір діє до 31.03.2021 та вартість послуг (винагорода) визначена у розмірі 4200,00 (п.4.1.) Термін дії договору до моменту його повного виконання, але в будь-якому випадку до 31.03.2021 (п.8.1.) (а.с.32).

На виконання вищевказаного Договору складено Акт №2 приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого ОСОБА_1 надала такі бухгалтерські послуги: складання всіх видів звітності за 4 квартал, річної звітності 2020 рік, місячної звітності за 2020 рік, консультаційні послуги по аналізу господарської діяльності за 4 квартал та 2020 рік, оформлення співробітників по строковим трудовим договорам на 2021 рік, оформлення співробітників за внутрішнім сумісництвом. Вартість послуг склала 4200 грн. (а.с.33).

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні документи, на які посилається позивач в обгрунтування своєї позиції щодо цивільного-правового характеру взаємовідносин з ОСОБА_1 з надання нею бухгалтерських послуг: штатний розклад на 2021 рік (а.с.82), який свідчить про наявність штатної одиниці бухгалтеру на підтприємстві; наказ від 07.12.2016 року про прийняття ОСОБА_3 бухгалтером (а.с.83); наказ №19 від 31.12.2020 року про достроковий вихід ОСОБА_3 з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2021 року (а.с.84); довідка, що ОСОБА_3 працює бухгалтером в ТОВ «УТН-НАФТА ПЛЮС» з 07.12.2016 року по теперішній час (а.с.85); видатковий ордер про сплату ОСОБА_1 винагороди за надані послуги за березень 2021 року (а.с.87); платіжні доручення про сплату податків та обов`язкових платежів з винагороди ОСОБА_1 (а.с.88-89).

Між тим, специфіка діяльності з ведення бухгалтерського обліку передбачена Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Так, згідно з частиною четвертою статті 8 Закону №996-XIV для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації:

- введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером;

- користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи;

- ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або підприємством, суб`єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності;

- самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Ця форма організації бухгалтерського обліку не може застосовуватися на підприємствах, звітність яких повинна оприлюднюватися, та в бюджетних установах.

Позивач самостійно обрав форму організації бухгалтерського обліку - введення до штату підприємства посади бухгалтера, що підтверджується штатним розкладом товариства на 2021 рік.

ОСОБА_1 , до послуг якої з бухгалтерського обліку звернувся позивач, не є суб`єктом підприємницької діяльності, або самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.08.2021 (а.с.140).

Отже, вимоги статті 8 Закону №996 з урахуванням того, що договір про надання послуг бухгалтера №02-01-2021 укладено з ОСОБА_1 як з фізичною особою, свідчать, що за цим договором фактично наявні трудові, а не цивільно-правові відносини.

Отже, предметом цьго договору є процес праці, що є ознакою трудових відносин та суперечить природі договору цивільно-правового характеру, предметом якого є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Попри підписання сторонами цивільно-правових договорів, ОСОБА_1 виконувала конкретні трудові функції, робота мала не індивідуально-визначений характер, а надавалася в процесі виконання трудової функції (тобто не мала кінцевого результату, а носила системний, постійний характер, відтак не була юридично самостійною).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір про надання послуг бухгалтером ОСОБА_1 укладено як з фізичною особою і за цим договором фактично наявні трудові, а не цивільно-правові, відносини.

Оскільки позивач використовував працю ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин, відповідач правомірно прийняв постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 21.05.2021 №СМУ933/1106/АВ/СПТД-ФС у розмірі 60000,00 грн.

Є неприйнятними доводи апелянта, що відповідач не мав права застосувати фінансові санкції відносно позивача станом на 21.05.2021, за відсутності підтвердження невиконання припису відповідача, оскільки пункту 2 Порядку № 509 передбачає як дві самостійні підстави для накладення штрафу наявності акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису; а також наявності акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Відповідач наклав штраф на позивача на підставі акта, складеного за результатами інспекційного відвідування у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників, а тому невиконання позивачем припису не впливає на можливість відповідача приймати постанову від 21.05.2021 року про накладення штрафу на товариство.

Крім того, пунктом 25 Порядку №823 передбачено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Термін винесення постанови про накладення штрафу відповідає строку визначеного пунктом 3 Порядку № 509.

Суд не приймає доводи апелянта про порушення його права на ефективний захист під час розгляду справи відповідачем в зв`язку з неповідомленням про дату, час та місце розгляду справи, оскільки діюче законодавство не передбачає повідомлення суб`єкта, відносно якого розглядаються матеріали.

Так пунктами 3, 4 Порядку №509 передбачено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Таким чином, нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку повідомляти суб`єкта господарювання про дату, час та місце розгляду справи.

Є неприйнятними посилання апелянта на постанову Рубіжанського міського суду від 14.07.2021 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.41 КУпАП відносно керівника товариства ОСОБА_2 як на доказ, що відносини товариства та ОСОБА_1 не мали ознаків трудових, - оскільки в цій постанові визначено, що суд позбавлений можливості об`єктивно оцінити цивільно-правові договори, укладені з ОСОБА_1 через їх відсутність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення. Копії документів, наданих на підтвердження винуватості ОСОБА_2 , засвідчені неналежним чином, тому є неналежними доказами.

Отже, судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.41 КУпАП відносно керівника товариства ОСОБА_2 не надавалася оцінка відповідності договору ознакам цивільного чи трудового, укладеного товариством з ОСОБА_1 .

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права розгляду цієї справи в письмовому провадженні, проте спірні правовідносини не передбачені переліком, визначеним в ч.1 ст.263 КАС України, - суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року відкрито провадження по цій справі та визначено про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.64-66)

Згідно статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) значення справи для сторін;

2) обраний позивачем спосіб захисту;

3) категорію та складність справи;

4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;

5) кількість сторін та інших учасників справи;

6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд має відмовити у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміну предмета позову справа підпадає під дію частини четвертої цієї статті.

Отже, КАС України визначає можливість суду розглянути за правилами спрощеного провадження справи незначної складності та будь-які справи, віднесені до юрисдикції адміністративного суду.

Виняток з цього права визначений ч.4 ст.257 КАС України.

Між тим, справа за позовом ТОВ «УТН-НАФТА ПЛЮС» до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу не належить до жодної з категорій справ, визначених ч.4 ст.257 КАС України.

На підставі частин першої та другої статті 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:

1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;

6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;

8) типові справи;

9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;

10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;

11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Аналіз ч.6 ст.12 КАС України свідчить, що справа за позовом ТОВ «УТН-НАФТА ПЛЮС» до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 60000 грн відноситься до справ незначної складності, оскільки позивачем оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.6 ч.6 ст.12 КАС України).

Згідно частини п`ятої та шостої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на викладене суд зазначає, що суд першої інстанції, розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження в повній відповідності вимогам Кодексу адміністративного судочинства України та не порушив норми процесуального права, тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Суд при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Позивачем апелянтом не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам апелянта, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «УТН-НАФТА ПЛЮС» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у справі №360/3034/21 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у справі №360/3034/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 24 січня 2022 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено 24 січня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді І.В. Геращенко

Г.М. Міронова