Справа № 580/3560/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3560/21 Суддя (судді) першої інстанції: Трофімова Л.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА
Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 до 28.04.2021 не у повному обсязі;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) з урахуванням проведених виплат;
- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 28.04.2021 із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 Порядку №1078 та належної щомісячно суми індексації - 4032,80 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно з урахуванням для обчислення відповідних базових місяців. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та викласти його у новій редакції, задовольнивши позов повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що саме січень 2008 року є базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, однак відповідач вважає за необхідне застосування грудня 2015 року в якості базового місяця для обрахунку індексації. Також, скаржник зазначає, що в березні 2018 року його дохід збільшився лише на 430,35 грн, що менше розміру індексації у вказаному місяці (4463,15 грн) на 4032,80 грн і саме така сума індексації підлягала виплаті позивачу щомісячно з березня 2018 року по листопад 2018 року із подальшим підвищенням з урахуванням індексу споживчих цін.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що за грудень 2015 року позивачу виплачена індексація грошового забезпечення, натомість ВЧ НОМЕР_1 є розпорядником коштів третього рівня, в той час як індексація доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів, при цьому розрахунок індексації грошового забезпечення позивача є компетенцією саме ВЧ НОМЕР_1 , та належить до її дискреційних повноважень, як органу, в якому позивач перебував на фінансовому забезпеченні. Також відповідач зазначив, що розмір грошового забезпечення позивача в березні 2018 року виріс на 5736,85 грн, що перевищує суму індексації за вказаний місяць, розраховану позивачем.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у відповідача та відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2021 №86 (а.с.9) його з 28.04.2021 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, позаяк наказом від 23.04.2021 №19-РС позивача звільнено з військової служби.
10.05.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив: здійснити перерахунок та виплату індексації за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 зі врахуванням базового місяця січень 2008 року; здійснити перерахунок та виплату індексації за період з 01.03.2018 до 28.04.2021 відповідно до вимог абз. 4, 6 пункту 5 Порядку № 1708 (а.с.6).
Листом від 21.05.2021 № 350/205/128/226 позивача повідомлено, що індексація у період з 01.01.2016 до 28.02.2018 не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань. Механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає, тому здійснити нарахування та виплату індексації відповідач не має можливості. Відповідно до постанови № 1078 базовим місяцем був грудень 2015 року та після підвищення посадових окладів з 01.03.2018, базовим місяцем став березень 2018 року (а.с.7).
Вважаючи дії відповідача щодо не виплати та виплати у неналежному розмірі індексації грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відсутність фінансування не є законодавчою підставою для не проведення та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018, при цьому відповідач вірно здійснив розрахунок сум індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 28.04.2021 із застосуванням березня 2018 року, як базового місяця.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», який визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Визначення індексації наведено у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03.07.2011 (далі Закон № 1282-ХІІ), відповідно до якої індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
У разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону № 1282-ХІІ грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (ч. 1 ст. 6 Закону № 1282-ХІІ).
Частинами 2, 6 ст. 5 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з п. 1 якого, він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Пунктом 11 вказаного Порядку встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно із п. 2 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до п. 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Відповідно до повідомлення Державної служби статистики України від 09.01.2016 за 2015 рік індекс споживчих цін (індекс інфляції) загалом становив - 143,3 %.
За повідомленням Державної служби статистики України від 11.01.2017 індекс споживчих цін (індекс інфляції) за 2016 рік у цілому - 112,4 %.
Згідно з повідомленням Державної служби статистики України від 11.01.2018 у 2017 році індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) становив 113,7%.
Відповідно до повідомлення Державної служби статистики України від 11.01.2019 у 2018 році індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) становив 109,8 %.
За повідомленням Державної служби статистики України від 11.01.2020, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за 2019 рік у цілому становив 104,1 %.
Згідно з повідомленням Державної служби статистики України від 13.01.2021, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за 2020 рік у цілому становив 105,0 %.
Відповідно до повідомлення Державної служби статистики України від 11.12.2021, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за період січень-листопад 2021 року становив 109,4 %.
Таким чином, у 2015-2021 роках грошове забезпечення позивача підлягало індексації відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки величина індексу споживчих цін за цей період перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
В той же час, згідно з наявних в матеріалах довідок (а.с.7-8, 34) в період з січня 2016 року по грудень 2018 року індексація грошового забезпечення позивача не нараховувалась.
Згідно із ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08.11.2005, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.
В той же час, п. 6 наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 № 44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» передбачено виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців здійснювати відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з п. 10 наказу Міністерства оборони України від 09.02.2017 № 88 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік» визначено нарахування і виплату індексації здійснювати відповідно до вимог законодавства України.
Відповідно до п. 10 наказу Міністерства оборони України від 15.02.2018 № 65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік» нарахування і виплату індексації здійснювати відповідно до вимог законодавства України.
З огляду на викладені обставини колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та наявності підстав зобов`язати його нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період з урахуванням відповідних базових місяців для її нарахування.
В той же час, позовна вимога про застосування січня 2008 року як базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є передчасною, оскільки до проведення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення відсутні підстави вважати що відповідачем буде порушено вимоги законодавства в частині застосування належного базового місяця, беручи до уваги, що відповідач взагалі не проводив нарахування індексації за цей період.
Аналогічна позиції викладена в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 240/11882/19.
Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача в період з 01.03.2018 по 28.04.2021, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України №704 в редакції від 24 лютого 2018 року, яка набрала чинності з 01 березня 2018 року, було змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.
Зокрема, відповідно до пункту 4 Постанови №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Тобто, Постановою №704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.
При цьому, наказом Міністерства оборони України №90 від 01 березня 2018 року «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України» з метою визначення посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України установлено тарифні розряди за основними типовими посадами та основними посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України згідно зі схемами, визначеними у додатках 1 - 22 до наказу, в результаті чого посадові оклади військовослужбовців збільшилися.
Відтак, починаючи з березня 2018 року базовим місяцем для розрахунку індексації є березень 2018 року.
Згідно з абзацами 4-6 пункту 5 Порядку № 1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Позивач зазначає, що розмір його грошового забезпечення у березні 2018 року (9037,44 грн), порівняно з розміром грошового забезпечення у лютому 2018 року (8607,09 грн) збільшився лише на 430,35 грн (9037,44 грн 8607,09 грн), в той час, як сума належної до виплати у березні 2018 року індексації становить 4032,80 грн, що перевищує розмір підвищення, а тому така сума індексації підлягала нарахуванню та виплаті позивача із подальшим підвищенням при перевищенні індексом споживчих цін з березня 2018 року відмітки у 103%.
Разом з тим, розрахунок суми підвищення здійснено позивачем із застосуванням різних щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які регулюються різними нормативно-правовими актами за різний період, частина з яких станом на 01.03.2018 була скасована та не підлягали врахуванню при розрахунку суми підвищення грошового забезпечення.
Натомість, відповідно до поданого відповідачем розрахунку за березень 2018 року за відповідною посадою, відображеному у довідці від 15.06.2021 №320/205/128/258 (а.с.35) до збільшення посадового окладу позивача, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (якою визначались розміри посадових окладів військовослужбовців до 01.03.2018), посадовий оклад позивача, станом на 01.03.2018, складав би 760,00 грн, оклад за військовим званням 1020,00 грн, надбавка за вислугу років (45%) 801,00 грн, надбавка за особливості проходження служби (10%) 258,10 грн, премія (62%) 471,20 грн. Всього 3310,30 грн. В результаті збільшення посадового окладу позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 (в редакції від 24 лютого 2018 року), розмір грошового забезпечення позивача з 01.03.20018 складається з посадового окладу 3350,00 грн, окладу за військовим званням 1020, надбавка за вислугу років (45%) 1966,50 грн, надбавка за особливості проходження служби (10%) 633,65 грн, премія (62%) 2077,00 грн. Всього розмір грошового забезпечення позивача, станом на 01.03.2018, становить 9047,15 грн.
Таким чином, сума підвищення грошового забезпечення позивача з 01.03.2018 становить 5736,85 грн (9047,15 грн - 3310,30 грн), що є більшим за розраховану позивачем суми індексації - 4032,80 грн.
В силу абз.3 п.5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Отже, оскільки розмір підвищення грошового доходу позивача перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (березень 2018 року) така сума індексації не підлягає нарахуванню.
При цьому, лише у листопаді 2018 року індекс споживчих цін перевищив 103% відносно базового місяці березень 2018 року, та з наступного місяці (грудень 2018 року) відповідачем було розпочато нарахування індексації грошового забезпечення позивача, що підтверджується довідкою нарахованої та виплаченої суми індексації за 2018-2021 роки (а.с.34).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 28.04.2021 із застосуванням належної щомісячно суми індексації - 4032,80 грн, з огляду на їх необґрунтованість.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Текст постанови виготовлено 13 січня 2022 року.
Головуючий суддя Н.В.Безименна
Судді Л.В.Бєлова
А.Ю.Кучма