Справа № 200/5398/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року справа №200/5398/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю представника позивача Кравченка О.С., представника відповідача Мельниченка І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Інтерелектро» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 р. у справі № 200/5398/21 (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Інтерелектро» про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Донецькій області (далі позивач, ГУ ДПС) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Інтерелектро» (далі відповідач, ТОВ «ТД «Інтерелектро»), в якому з урахуванням зменшення просило: стягнути податковий борг у розмірі 168 829 грн..

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: стягнув кошти з рахунків у банківській установах, які обслуговують Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Інтерелектро у рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 168 829, 00 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянтом зазначено, що відповідачем виконано належним чином вимоги податкового законодавства України щодо строків подання податкових декларацій та строків сплати податкових зобов`язань, на підтвердження чого було надано належні та допустимі докази в оригіналах та копіях (податкові декларації, квитанції №1 та платіжні доручення). Також зазначено, що позивачем безпідставно було змінено напрямок зарахування оплат від відповідача в рахунок погашення не існуючого податкового боргу. Також, позивачем не було надано належних доказів на підтвердження факту надсилання на адресу відповідача податкової вимоги в порядку встановленому чинним законодавством України, що є передумовою набуття процесуального права на звернення до суду з відповідним позовом про стягнення податкового боргу.

Апелянт зазначає, що позивачем на обґрунтування своїх вимог було долучено до адміністративного позову корінець податкової вимоги форми "Ю" №416511-46 - яка датована 04.12.2018, на підтвердження її надсилання на адресу відповідача, долучено фіскальний чек поштового відділення - який датований 11.12.2018, що викликає обґрунтовані сумніви у відповідача щодо надсилання даним листом за вказаним трек-номером саме вказаної податкової вимоги, а не іншого документу, оскільки позивач зобов`язаний був надіслати податкову вимогу з урахуванням положень Порядок №1204 не пізніше 05.12.2018. Також, виходячи із долученого позивачем повідомлення про вручення поштового відправлення - не можливо встановити факт отримання її саме уповноваженою особою відповідача, оскільки із зазначеного запису, що міститься на повідомленні про вручення поштового відправлення, не можливо встановити особу. Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду викладеної в постанові від 24.01.2019 в справі №826/14361/16

Також, позивач зазначає, що податковий борг виник 30.05.2019, при цьому податкову вимогу надає станом на 04.12.2018, що підтверджує необґрунтованість та передчасність позовних вимог.

Позивачем із попередньо заявленої суми до стягнення були виключені податкові зобов`язання/штрафні санкції, які виникали/сплачувапись/виключались з ІКП в період: травень 2019 року липень 2020 року. При цьому, у зазначений період відповідачем також сплачувались податкові зобов`язання з податку на додану вартість, що були визначенні відповідачем в податкових Деклараціях за період: травень 2019 року - січень 2021 року. Проте, позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог було зазначено, що оплати по самостійно задекларованих податкових зобов`язань за період: травень 2019 року - січень 2021 року, спрямовані в рахунок погашення податкового боргу, при цьому інші оплати адресовані відповідачем за період: травень 2019 року - липень 2020 року, які були спрямовані па виконання податкових зобов`язань/штрафних санкцій зараховувались згідно призначення платежу - зазначене є свідченням того, що була відсутня черговість зарахування оплат від відповідача в рахунок погашення податкового боргу в порядку встановленому ПК України, яка в свою чергу здійснюється на програмному рівні, що є свідченням відсутності факту існування податкового боргу у відповідача.

Позивач безпідставно зараховував сплаченні відповідачем податкові зобов`язання в рахунок погашення штрафної санкції, яка була сформована на підставі даного податкового повідомлення-рішення від 18.06.2018 №, оскільки воно було скасованим з підстав встановлених п. 59.9. ст. 59 ПК України.

Також, адміністративним судом у справі № 200/9042/19-а було зобов`язано позивача здійснити виключення з обліку донарахованих штрафних санкцій згідно чотирьох податкових повідомлень-рішень, включаючи штрафну санкцію яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 19.10.2018 № у розмірі 346267,48 грн. Отже, дії позивача щодо зарахування сплачені відповідачем в період з травня 2019 по січень 2021 року суми в рахунок сплати зазначено податкового повідомлення-рішення є протиправними.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Інтерелектро , зареєстрований за адресою: Україна, 87510, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Ушакова, будинок 8 та перебуває на обліку платників податків у Головному управлінні ДПС у Донецькій області (т.1 а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи у зв`язку з несплатою відповідачем узгоджених податкових зобов`язань контролюючим органом було сформовано податкову вимогу форми Ю № 416511-46 від 04.12.2018 на суму 1922 143,13 грн, яка була направлена відповідачу на його податкову адресу (т.1 а.с.8). Вказана вимога не оскаржувалась відповідачем та не відкликалась.

Відповідно до розрахунку податкового боргу, податкова заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Інтерелектро з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) становить 168 829, 00 грн. Зазначене підтверджується карткою особового рахунку. (т.1 а.с.63-70, т.4 а.с.215-217).

Податковий борг виник внаслідок несплати відповідачем самостійно нарахованих сум за податковими деклараціями: № від 20.06.2019 на суму 7 274,00 (т.1 а.с.12), № від 18.07.2019 на суму 8 076,00 грн (т.1 а.с.13), № від 20.08.2019 на суму 8 430,00 грн (т.1 а.с.18), № від 19.09.2019 на суму 7 425,00 грн (т.1 а.с.19), № від 18.10.2019 на суму 8 475,00 грн (т.1 а.с.20), № від 20.11.2019 на суму 8 733,00 грн (т.1 а.с.21), № від 20.12.2019 на суму 8 635,00 грн (т.1 а.с.22), № від 20.01.2020 на суму 8 807,00 грн (т.1 а.с.27), № від 19.02.2020 на суму 8 478,00 грн (т.1 а.с.32-33), № від 19.03.2020 на суму 8 127,00 грн (т.1 а.с.34-35), № від 17.04.2020 на суму 8 095,00 грн (т.1 а.с.36-37), № від 19.05.2020 на суму 8 293,00 грн (т.1 а.с.38-39), № від 19.06.2020 на суму 8 223,00 грн (т.1 а.с.45), № від 20.08.2020 на суму 8 559,00 грн (т.1 а.с.55), № від 18.09.2020 на суму 8 314,00 грн (т.1 а.с.56), № від 20.10.2020 на суму 8 089,00 грн (т.1 а.с.57), № від 19.11.2020 на суму 8 146,00 грн (т.1 а.с.58), № від 30.11.2020 на суму 8 138,00 грн (т.1 а.с.59), № від 21.12.2020 на суму 8 023,00 грн (т.1 а.с.60), № від 20.01.2021 на суму 8 159,00 грн (т.1 а.с.61), № від 18.02.2021 на суму 4 330,00 грн (т.1 а.с.62).

Матеріали справи свідчать, що відповідачем були сплачені грошові зобов`язання за вказаними податковими деклараціями, проте, кошти зараховано позивачем в рахунок погашення податкового боргу в рахунок черговості.

Як встановлено судом, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.03.2021 № 200/121/21-а задоволено повністю позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Інтерелектро до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо не виключення з обліку донарахованих штрафних санкцій Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Інтерелектро згідно податкового повідомлення-рішення № від 18 червня 2018 року; зобов`язав Головне Управління ДПС у Донецькій області здійснити внесення необхідних змін до облікової картки платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Інтерелектро в частині розрахунків з бюджетом з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), шляхом виключення з обліку донарахованих штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 18 червня 2018 року.

З ІКП позивача судом встановлено, що 12.02.2021 виключено з обліку/донарахованi штрафні санкції згідно з п. 120 1-1, 120 1-2 ст. 120-1 Податкового кодексу України у зв`язку з запізненням надходження ухвали суду (акт минулих років) на підставі податкового повідомлення-рішення № на суму 248 873, 11 грн.

Крім того, у зв`язку із виключенням вищевказаних сум, податковим органом здійснено коригування податкового боргу платника податків, а саме: зменшено борг за податковою декларацією з податку на додану вартість № на суму 4 168, 47 грн;зменшено борг за уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 900255978 на суму 591, 00 грн;зменшено борг за уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № на суму 18, 00 грн;зменшено борг за податковою декларацією з податку на додану вартість № на суму 6 823, 00 грн;зменшено борг за податковою декларацією з податку на додану вартість № на суму 6 904, 00 грн;зменшено борг за податковою декларацією з податку на додану вартість № на суму 6 170, 00 грн;зменшено боргу по штрафним санкціями, які нараховані на підставі податкового повiдомлення-рiшення № на суму 147 822, 87 грн;зменшено боргу по штрафним санкціями, які нараховані на підставі податкового повiдомлення-рiшення № на суму 76 375, 77 грн.

Також, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2020 по справі № 200/9042/19-а суд визнав бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області протиправною та зобов`язав Головне Управління ДПС у Донецькій області здійснити внесення необхідних змін до облікової картки платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Інтерелектро в частині розрахунків з бюджетом з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг), зокрема, шляхом виключення з обліку донарахованих штрафних санкцій згідно: податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 19.10.2018 року № у розмірі 346 267, 48 грн.

Матеріали справи свідчать, що податковим органом не було здійснено коригування ІКП Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Інтерелектро та зараховано кошти платника податків в рахунок погашення податкового боргу за податковим повiдомленням-рiшенням № .

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач на час розгляду справи не сплатив суму узгодженого податкового боргу, отже, позовні вимоги є обґрунтованими.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 6 ПК України надано визначення понять «податок» та «збір». Так, податок - це обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платника податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податків, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податковим зобов`язанням в розумінні ПК України, визначається, як сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. ПК України).

За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України ).

Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, на платників податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору впорядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1, 54.5 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, пункт 59.5 цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

За положеннями абзацу 1 підпункту 87.1, підпункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

За п. 20.1.34 та 20.1.35 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини; звертатися до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, який має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до підпунктів 95.1-95.3 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Отже, обов`язковою умовою для стягнення коштів в порядку ст. 95 ПК України є наявність у платника податків заборгованості по податковим зобов`язанням.

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем до контролюючого органу подавались декларації, якими відповідач самостійно визначив зобов`язання до сплати.

Отже, зазначені суму грошового зобов`язання вважаються узгодженими.

Наявність зазначеної заборгованість за попередні періоди за узгодженими зобов`язаннями підтверджується обліковою карткою платника податку.

Отже, у відповідача наявний податковий борг, правова природа виникнення якого обумовлена самостійно задекларованими сумами податкових зобов`язань, а тому суми такого зобов`язання з огляду на положення пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, слід вважати узгодженими.

Суд не приймає доводи апелянта щодо відсутності заборгованості за узгодженими по податковим деклараціям податковими зобов`язаннями, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже обов`язок податкового органу зарахувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, який встановлений пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 1 розд. II Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 (далі - Порядок № 422) (в редакції на час виникнення правовідносин), облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника (далі - ІКП) окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Відповідно до п.п. 4 п. 2 розд. ІІІ Порядку № 422, при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник, у першу чергу зараховуються у рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник, у наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу - у рахунок пені згілно з черговістю їх виникнення.

Отже, на зарахування сум, які надходять у рахунок сплати податку в ІКП проводяться та використовуються для погашення податкового боргу виключно у такому порядку: у першу чергу - у рахунок податкового зобов`язання, у наступну чергу - у рахунок погашення штрафів, в останню чергу - у рахунок пені згідно з черговістю їх виникнення.

Аналізуючи положення статті 87 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що кошти, спрямовані позивачем на сплату поточних платежів до бюджету за податковими деклараціями було зараховано в рахунок погашення податкового боргу попереднього періоду згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати. Позивачем вказані дії відповідача не оскаржувались.

Матеріали справи свідчать, що у зв`язку з наявним у відповідача податкового боргу, позивачем у 2018 році винесено податкову вимогу, яку було направлено на адресу відповідача.

Пунктом 42.1, 42.2 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Отже, у розумінні статті 42, 58 Податкового кодексу України, вимога вважається належним чином врученою, за умови надіслання на адресу платника податків за місцем проживання (останнього відомого місцезнаходження фізичної особи) з повідомленням про вручення.

Суд не приймає посилання апелянта на те, що позивач всупереч вимог п.95.2 ст. 95 ПК України, не надсилав відповідачу податкову вимогу на суму яка підлягає стягненню, оскільки, як свідчать матеріали справи після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, проте податковий борг не погашений. Отже, за вимогами п.59.5 ст. 59 ПК України, податкова вимога в даному випадку додатково не надсилається.

Також, обґрунтовуючи довід про наявність підстави оскарження, апелянт посилається на обставини неврахування судом апеляційної інстанції практики Верховного Суду, викладеної у від 24.01.2019 у справі №826/14361/16 у подібних правовідносинах, стосовно обставин вручення податкового повідомлення-рішення, його надіслання.

Суд зазначає з цього приводу наступне.

Розглядаючи адміністративну справу №826/14361/16, Верховний Суд зазначив, що зворотні поштові повідомлення, які містяться на аркушах справи 128 та 145, датовані 10 липням 2015 року та 21 груднем 2015 року відповідно. Податкові повідомлення-рішення та вимога датовані серпнем, жовтнем 2015 року та січнем 2016 року. Відповідно зазначені податкові повідомлення-рішення не можуть свідчити про направлення податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги. Суд зауважив, що податковим органом не дотримано положень Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків та не зазначено на корінцях податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги дати отримання цих документів платником податків.

У той же час, при розгляді вказаної справи Суд указав, що для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому законодавством порядку, дослідженню підлягають: відповідність адреси одержувача у поштовому відправленні місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи; повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення; відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, зазначеній у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.

Суд при вирішенні цієї адміністративної справи вважає за необхідне урахувати висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №140/30/20, відповідно до яких податкова вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги (зокрема, зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) податкове законодавство не містить. Відтак, Суд вказав, що суди попередніх інстанцій, вказуючи на відсутність доказів в підтвердження того, що на адресу Товариства надіслано саме податкову вимогу №244448-53, не врахували положень законодавства та наявність в матеріалах справи конверта, надісланого на адресу відповідача 30 серпня 2019 року з відміткою про невручення листа Товариству у зв`язку з закінченням терміну зберігання та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення долученого до зазначеного конверта, які свідчать про надіслання податкової вимоги в порядку, встановленому законом.

Жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка і т.д.) щодо вручення податкової вимоги.

При вирішенні спорів щодо стягнення боргу, зокрема якщо предметом спору є факт надсилання податкової вимоги, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи.

Окрім того суд звертає увагу на те, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у розумінні статті 42, 58 Податкового кодексу України, вимога вважається належним чином врученою позивачу.

Таким чином, доводи скаржника про те, що рішення ухвалене без урахування висновку щодо застосування норми права викладеного у постанові Верховного Суду, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини у цій справі є відмінними від фактичних обставин у справі №826/14361/16.

Отже, на даний момент за відповідачем рахується податковий борг, який є узгодженим та підлягає стягненню за рішенням суду.

На підставі викладеного, за наявності у платника податків суми узгодженого, але не сплаченого у встановлені строки грошового зобов`язання, контролюючий орган наділений правом здійснити заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення на користь держави коштів, які перебувають у його власності. Враховуючи наявність податкового боргу у відповідача, що підтверджується розрахунком заборгованості, копіями податкових декларацій та копією корінця податкової вимоги, суд погоджується з висновком суду першої інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову про стягнення податкового боргу.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись статями 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Інтерелектро» - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 р. у справі № 200/5398/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 19 січня 2022 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Г.М. Міронова

І.Д. Компанієць