Справа № 360/553/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року справа №360/553/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Мирошниченко О.Л.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача 2 Кочеткової А.Т.,

діючого згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2021 року у справі № 360/553/21 (головуючий І інстанції Басова Н.М., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи ГУ ДФС у Луганській області - заступника начальника управління - начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб Сєвєродонецького управління Головного управління ДПС у Луганській області Скурідінової Марини Вячеславівни, Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними дії, скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи ГУ ДФС у Луганській області- заступника начальника управлінння-начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб Сєвєродонецького управління Головного управління ДПС у Луганській області Скурідінової Марини Вячеславівни (далі відповідач 1) Головного управління ДПС у Луганській області (далі- ГУДПС у Луганській області, відповідач 2) про визнання протиправними дії суб`єкта владних повноважень - уповноваженої особи ГУ ДФС у Луганській області - заступника начальника управління начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб Сєвєродонецького управління Головного управління ДПС у Луганській області Скурідіної М.В. щодо нарахування пені в розмірі 9725,75 грн; скасування податкових повідомлень-рішень: № 49667-5206-1214 від 15.04.2019 року; № 21160-5206-1214 від 15.04.2019 року; № 0-1214 від 21.05.2019 року; № 0-1214 від 21.05.2019 року; № 0-1214 від 21.05.2019 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 року позов задоволений частково:

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення, винесені Головним управлінням ДФС у Луганській області стосовно ОСОБА_1 : № 49667-5206-1214 від 15.04.2019 року щодо сплати податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 40309,66 грн.; № 21160-5206-1214 від 15.04.2019 року щодо сплати податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 40309,66 грн.; № 0-1214 від 21.05.2019 року щодо сплати податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у розмірі 44098,75 грн.; № 0-1214 від 21.05.2019 року щодо сплати податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у розмірі 25601,60 грн.; № 0-1214 від 21.05.2019 року щодо сплати податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 29785,86 грн.;

- визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Луганській області щодо нарахування ОСОБА_1 пені у розмірі 9725,75 грн. за податком орендна плата з фізичних осіб;

- зобов`язано ГУ ДПС у Луганській області здійснити корегування облікових показників інтегрованої картки ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) по коду платежу 18010900 Орендна плата з фізичних осіб шляхом внесення до неї змін - зменшення суми пені у розмірі 9725,75 грн.;

- у задоволенні позовних вимог до уповноваженої особи ГУ ДФС у Луганській області заступника начальника управління начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб Сєвєродонецького управління Головного управління ДПС у Луганській області Скурідіної М.В. - відмовлено (т. 2 а.с. 86-100).

Відповідач 2 не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Щодо податкових повідомлень-рішень № 49667-5206-1214 від 15.04.2019 року щодо сплати податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 40309,66 грн.; № 21160-5206-1214 від 15.04.2019 року щодо сплати податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 40309,66 грн., апелянт зазначив, що відповідно до ст. 10 Закону № 1669 єдиним належним документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили є сертифікат ТПП України. Позивач не скористався податковою пільгою (ст. 50 ПК України) щодо подання уточнюючого розрахунку до податкових декларацій. Позивачем не вживались заходи щодо визнання заборгованості з орендної плати за землю безнадійною за період з 14.04.2014 року по 07.06.2016 року, така заборгованість сплачена ним самостійно. Пеня в сумі 9725,75 грн. нарахована позивачу за несвоєчасну сплату зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб за період з 01.03.2017 року по 27.02.2019 року та не пов`язана з періодом проведення АТО, оскільки позивач у 2017 році узгодженні зобов`язання сплачував не в повному обсязі, в автоматичному режимі нараховано пеню за вказаний період. Також, апелянт не погоджується з висновками суду про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.05.2019 року № 0-1214, № 0-1214, № 0-1214 щодо сплати податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Спірним у справі є застосування пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України щодо об`єкту нерухомого майна, що належить позивачу на праві власності. На думку апелянта, даний пункт стосувався нежитлового майна, що належить юридичним особам, а не фізичним. Об`єднана Палата Верховного суду з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.02.2020 року у справі № 820/3556/17 дійшла висновку, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). 09.02.2018 року позивач припинив підприємницьку діяльність, тому не міг здійснювати виробничу діяльність. Позивач не довів використання виробничої бази під час здійснення підприємницької діяльності, оскільки надав тільки акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, отриманих в результаті підприємницької діяльності від 05.02.2018 року, в якому зазначено тільки найменування матеріальних цінностей, їх кількість та вартість, інвентаризаційний номер та місце зберігання, проте акт не містить конкретизації щодо виготовлення виробів, меблів, тільки зазначено перелік фурнітури для виготовлення меблів (т. 2 а.с. 107-117).

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував позивач.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, відповідача 2, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву. перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.

Позивач до 08.02.2018 року здійснював підприємницьку діяльність, основними видами якої є: 49.41 вантажний автомобільний транспорт (основний); 31.01 виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; 31.02 виробництво кухонних меблів; 31.09 виробництво інших меблів; 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 79.11 діяльність туристичних агентств; 85.51 освіта у сфері спорту та відпочинку; 93.19 інша діяльність у сфері спорту; 47.59 роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дома в спеціалізованих магазинах; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (т.2 а.с.74-77).

05.09.2006 року між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі № 63 строком на 25 років, відповідно до якого, орендодавцем надається в строкове платне користування земельна ділянка - землі промисловості (під виробничу базу), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,3415 га, у тому числі: капітальна одноповерхова - 475 га, під спорудами - 0,1206 га, під проїздами, проходами - 0,0031 га. Цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 327361,90 грн. (т.1 а.с.211-212).

17.06.2009 року між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 05.09.2006 року, якою змінено нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка становить на 2008 рік - 348330 грн., з 01.01.2009 року - 401262,50 грн., а також змінено розмір орендної плати за земельну ділянку. Зокрема з 19.02.2009 року орендна плата розрахована як 5,00 % від нормативної грошової оцінки (т.1 а.с.213).

Позивач, як платник податку орендної плати з фізичних осіб, до 2018 року подавав щорічні податкові декларації (т.2 а.с.16-23).

З інтегрованої картки з орендної плати з фізичних осіб платника податку встановлено наступне (т.2 а.с.24-40).

У 2014 році позивач сплатив орендну плату у загальному розмірі 21246,85 грн., що відповідає самостійно задекларованій сумі. 02.03.2015 року у позивача виникає податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 2211,48 грн., 30.03.2015 року сума податкового боргу зросла до 4422,92 грн.

30.04.2015 року платником податків було сплачено податкове зобов`язання на суму 2211,48 грн. Після сплати в інтегрованій картці ОСОБА_1 з орендної плати з фізичних осіб 30.04.2015 року виникає пеня у сумі 126,51 грн. за період з 03.03.2015 року по 29.04.2015 року та у сумі 65,43 грн. за період з 31.03.2015 року по 29.04.2015 року.

30.04.2015 року за платником знову виникає податковий борг (недоїмка) у сумі 2211,44 грн, 25.05.2015 платник податку сплачує податкове зобов`язання на суму 2211,44 грн., внаслідок чого 25.05.2015 року нарахована пеня в сумі 41,13 грн. за період з 05.05.2015 року по 24.05.2015 року.

За період з 25.05.2015 року податковий борг з орендної плати за землю постійно змінювався, але повністю погашено (сплачено) не було.

Станом на 31.12.2015 року в інтегрованій картці з орендної плати з фізичних осіб за ОСОБА_1 обліковувався податковий борг на загальну суму 7050,49 грн., пеня у сумі 416,21 грн.

У 2016 році платником податків було задекларовано податкове зобов`язання з орендної плати на загальну суму 38027,98 грн. згідно податкової декларації з плати за землю за 2016 рік від 22.06.2016 року. У 2016 року не було здійснено сплату грошового зобов`язання, що спричинило зростання податкового боргу. Станом на 31.12.2016 року за позивачем обліковувався податковий борг на загальну суму 44120,93 грн.

Згідно звітної податкової декларації з плати за землю за 2017 рік від 17.02.2017 року позивачем задекларовано податкове зобов`язання на загальну сум 40309,66 грн., протягом 2017 року платником сплачено 39261,28 грн. Станом на 31.12.2017 розмір податкового боргу складав 44979,17 грн.

Згідно даних інтегрованої картки з орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік платником податків не сплачувались грошові зобов`язання з орендної плати за землю, з огляду на що податковий борг позивача збільшився та станом на день припинення підприємницької діяльності складав 48338,29 грн. (т. 1 а.с. 132)

Наступна сплата податкового зобов`язання відбулася 27.02.2019 року у розмірі 38811,88 грн. (кошти, які сплатила ОСОБА_2 за дорученням позивача). У зв`язку з тим, що станом на 27.02.2019 за ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість (недоїмка) з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 48338,29 грн, грошові кошти у сумі 38811,88 грн. зараховано в рахунок погашення недоїмки відповідно до вимог п.87.9 ст. 87 ПК України (т.1 а.с.17).

27.02.2019 року на підставі норм статті 129 ПК України в інтегрованій картці ОСОБА_1 з орендної плати з фізичних осіб відбулося нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб. Станом на 31.08.2020 року за позивачем обліковується пеня у загальному розмірі 9725,75 грн.

Відповідачем нараховано позивачу грошове зобов`язання з орендної плати за 2018 та 2019 роки, направлено на податкову адресу позивача податкові повідомлення-рішення від 15.04.2019 року № 49667-5206-1214 на суму 40309,66 грн. та № 21160-5206-1214 від 15.04.2019 року в сумі 40309,66 грн. (т.1 а.с.122-123).

При розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку контролюючий орган на підставі даних Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та статті 289 ПК України, платнику податків ОСОБА_1 нарахував податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб з урахуванням індексації нормативно грошової оцінки земельної ділянки таким чином:

Коефіцієнти індексації нормативно грошової оцінки земель, на які індексується нормативна грошова оцінка, «земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, розраховані відповідно до пункту 289.2 статті 289 ПК України, становлять:

- Кі застосовується за 2009 рік у 2010 році - 1,059,

- Кі у 2011-.2013 роках -1,

- Кі за 2014 рік застосовується у 2015 році - 1,249,

- Кі за 2015 рік застосовується у 2016 році - 1,433,

- Кі за 2016 рік застосовується у 2017 році -1,06,

- Кі у 2017-2019 роки -1.

Розрахунок податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік:

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки (НГО) згідно додаткової угоди № 1 від 17.06.2009 до Договору № 63 від 05.09.2006 складає 401262,5 грн;

- 401262,5 х 1,059 х 1,249 х 1,433 х 1,06 = 806193,01 грн (НГО с урахуванням коефіцієнтів індексації);

-806193,01 х 5% = 40309,65 грн (річна сума орендної плати за ділянку розміром 3415 кв.м).

Розрахунок податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік:

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки (НГО) згідно додаткової угоди № 1 від 17.06.2009 до договору № 63 від 05.09.2006 складає 401262,5 грн;

- 401262,5 х 1,059 х 1,249 х 1,433 х 1,06 = 806193,01 грн (НГО с урахуванням коефіцієнтів індексації);

- 806193,01 х 5% = 40309,65 грн (річна сума орендної плати за ділянку розміром 3415 кв.м. (т.1 а.с.124).

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину серія ВАР № 642714, виданого Білокуракинською державною нотаріальною конторою 17.11.2003 року, зареєстрованим в реєстрі № 1144 та в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 19.01.2004 року, є власником будівлі та споруди виробничої бази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 199-201).

Згідно технічного паспорту на виробничий будинок серед інших приміщень, у виробничому будинку містяться майстерні, столярний цех та склад (т.1 а.с.202-210).

Вказану виробничу базу до 08.02.2018 року позивач використовував під час здійснення підприємницької діяльності як місце виробництва меблів.

На підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України ГУ ДФС у Луганській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.05.2019 року № 0-1214, № 0-1214, № 0-1214, якими позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлового нерухомого майна, за 2016, 2017 та 2018 роки (т.1 а.с.125,127,129).

При розрахунку розміру даного виду податку за 2016 рік контролюючий орган застосував рішення Сєвєродонецької міської ради дев`яносто шостої (чергової сесії) шостого скликання № 4288 від 29.01.2015 та рішення Сєвєродонецької міської ради сімнадцятої (чергової) сесії сьомого скликання № 668 від 29 вересня 2016 року ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, за 1 кв.м. бази оподаткування на 2016 рік складає 2% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року. Мінімальна заробітна плата на 01 січня 2016 року становила 1378 грн. Ставка 2% - 27,56 грн. (за 1 кв.м) Розрахунок суми податку: 1600,1 кв.м * 27,56 грн = 44098,75 грн.

Таким чином, за 2016 рік ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) було сформовано податкове повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно: № 0-1214 від 21.05.2019 на суму 44098,75 грн (т.1 а.с.126).

При розрахунку розміру даного виду податку за 2017 рік контролюючий орган застосував рішення Сєвєродонецької міської ради двадцять четвертої (чергової) сесії сьомого скликання № 1200 від 26.01.2017 ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, за 1 кв.м. бази оподаткування на 2017 рік складає 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року. Мінімальна заробітна плата на 01.01.2017 становила 3200 грн. Ставка 0,5% - 16 грн (за 1 кв.м) Розрахунок суми податку: 1600,1 кв.м * 16 грн = 25601,60 грн.

За 2017 рік ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) було сформовано податкове повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно: № 0-1214 від 21.05.2019 на суму 25601,60 грн (т.1 а.с.130).

При розрахунку розміру даного виду податку за 2018 рік контролюючий орган виходив з того, що Додаток 2 «Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» до Положення про податок на нерухоме майно, затвердженого рішенням Сєвєродонецької міської ради сорок четвертої (чергової) сесії сьомого скликання № 2425 від 17.04.2018 року, ставки податку на 2018 рік для будівель та споруд виробничої бази не встановлено.

В зв`язку з тим, що підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 припинена 08.02.2018 року, він не мав змоги здійснювати виробничу діяльність і відповідному приміщенні, що належить йому на праві власності, тому не має можливості вважатись як виробнича база. В цілях оподаткування та з метою запобігання значних втрат бюджету контролюючим органом було віднесено позивача до категорії «Склади універсальні» п.п.1252.8 п.1252 Рішення 2425 та нараховано податок на нерухоме майно по ставці 0,5 відсотків.

Мінімальна заробітна плата на 01 січня 2018 року становила 3723 грн. Ставка 0,5% -18,615 грн (за 1 кв.м). Розрахунок суми податку: 1600,1 кв.м * 18,615 грн = 29785,86 грн.

За 2018 рік ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сформовано податкове повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно: № 0-1214 від 21.05.2019 року на суму 29785,86 грн (т.1 а.с.128).

Спірні податкові повідомлення-рішення направлені контролюючим органом на податкову адресу позивача з рекомендованим повідомленням 03.06.2019 року № 719, однак, не отриманні ОСОБА_1 та повернуті на адресу податкового органу (т.1 а.с.131).

Позивач, дізнавшись про вказані рішення 21.09.2020 року, не оскаржував вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, та в межах шестимісячного строку, передбаченого статтею 122 КАС України, звернувся до суду з позовом (т.1 а.с.1-13, 162-163).

Щодо податкових повідомлені-рішень від 15.04.2019 року № 49667-5206- 1214 на суму 40309,66 грн., № 21160-5206-1214 від 15.04.2019 року в сумі 40309,66 грн., якими нараховано позивачу грошове зобов`язання з орендної плати за 2018 та 2019 роки та пені у розмірі 9725,75 грн, що утворилась, починаючи з 03.03.2015 року.

За пп. 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За ст. 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу (п.288.2-288.3, п.288.7 ПК

України).

Згідно з п.285.1. ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

За п. 286.5 статті 286 ПК України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно п. 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

За п. 288.2 статті 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Згідно п. 288.3 ст. 288 ПК України об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно п. 288.4 статті 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За п. 1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Згідно п. 2 статті 289 ПК України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок.

За п.п. 14.1.162. п.14.1 ст. 14 ПК України пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Згідно п.129.1 ст.129 ПК України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) ;при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

За п.129.4, ст.129 ПК України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Об`єкт оподаткування - земельна ділянка позивача з 14.04.2014 року по 07.06.2016 року перебувала на території зони проведення антитерористичної операції.

Для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 2 вересня 2014 року № 1669-VII (далі Закон № 1669-VII).

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Закон № 1669-VII визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

За ст. 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, датою початку проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року, станом теперішній час АТО триває.

Згідно статті 6 Закону № 1669 під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно з частинами другою, третьою статті 11 цього Закону, його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінетом Міністрів Україні затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення розпорядженням № 1053-р від 30.10.2014 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, у якому, серед інших є м.Сєвєродонецьк.

Таким чином, населений пункт м.Сєвєродонецьк знаходився на території, де здійснювалася антитерористична операція.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17 травня 2016 року № 1365-VIII, який набрав чинності 8 червня 2016 року, текст статті 6 Закону № 1669-VII викладено в такій редакції:

«Звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

За ч. 4 статті 4 Закону № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р зі змінами «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Сєвєродонецьк не відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Отже, в період з 14.04.2014 року до 07.06.2016 року включно позивач був звільнений від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

У вказаний період позивач продовжував сплачувати орендну плату, хоча і був звільнений відповідно до вказаних норм Закону № 1669-VII.

Однак, контролюючий орган у вказаний період часу зараховував платежі позивача в рахунок погашення податкового зобов`язання та ще й нараховував пеню при несвоєчасній сплаті, проігнорував те, що на цей період позивач був звільнений від сплати по такому виду зобов`язання.

Таким чином, сплата позивачем у період з 14.04.2014 року по 07.06.2016 року повинна обраховуватись як переплата, що позивач здійснював платежі у 2014, 2015, 2017, 2019 роках, що контролюючий орган продовжував зараховувати платежі позивача в рахунок погашення податкового зобов`язання та ще й нараховував пеню при несвоєчасній сплаті у той період, коли позивач в силу Закону №1669-VII був звільнений від її сплати, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що контролюючим органом не здійснено належного адміністрування даного виду податку, що впливає на правомірність винесених податкових повідомлень-рішень та нарахування пені.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.04.2019 року № 49667-5206- 1214 на суму 40309,66 грн. та № 21160-5206-1214 на суму 40309,66 грн., якими нараховано позивачу грошове зобов`язання з орендної плати за 2018 та 2019 роки.

За п. 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами.

Наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року № 5 затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок №5).

За п. 2 розділу І Порядку № 5 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу; оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення облікових показників в ІКП, який ґрунтується на принципах бухгалтерського обліку.

Згідно п. 3 розділу І Порядку №5 оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі.

Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи (п. 4 розділу І Порядку №5).

Аналогічні норми містить наказ Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року № 422 «Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Таким чином, відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 19.02.2019 року у справі № 825/999/17, від 26.02.2019 року у справі № 805/4374/15-а, від 25.03.2020 року у справі № 826/9288/18.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Луганській області щодо нарахування позивачу пені у розмірі 9725,75 грн за податком орендна плата з фізичних осіб та зобов`язання відповідача 2 здійснити корегування облікових показників інтегрованої картки позивача по коду платежу 18010900 Орендна плата з фізичних осіб шляхом внесення до неї змін - зменшення суми пені у розмірі 9725,75 грн.

Доводи позивача щодо неправильного застосування контролюючим органом при розрахунку розміру податкових зобов`язань процентної ставки - 5%, замість 3%, як це встановлено рішенням Сєвєродонецької міської ради №478 від 22.06.2016, є безпідставними, оскільки в даному випадку визначальним є умови договору оренди та додаткової угоди до нього, укладених між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою.

Ставка 5% визначена в додатковій угоді № 1 від 17.06.2009 року до договору оренди землі від 05.09.2006 року № 63, а тому порушень щодо застосування такої ставки контролюючим органом при розрахунку розмірі зобов`язання судом не встановлено.

При цьому, вказані висновки суду не впливають на висновки щодо протиправності податкових повідомлень-рішень з підстав зазначених судом раніше.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 21.05.2019 року № 0-1214, №0-1214, № 0-1214, якими ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлового нерухомого майна, за 2016, 2017 та 2018 роки.

За пп. 266.1.1. п. 266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно пп. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Порядок сплати податку визначений п.266.9 ст.266 ПК України, яким встановлено, що податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України. Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.

За п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно абз. «є» п.п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, в редакції станом на дату прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Колегія суддів зазначає, що визначення будівлі до виробничих чи невиробничих проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації затверджено та введено в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507 Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК БС), який є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації. Класифікатор розроблено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.98 № 971 «Про Програму реформування державної статистики на період до 2002 року». ДК БС призначено для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК БС є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) Будівлі промислові та склади належить клас (код 1251) Будівлі промислові (підклас 1251.4 - Будівлі підприємств легкої промисловості) який включає будівлі промислового призначення, зокрема, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням. Цей клас не включає: -резервуари, силоси та склади (1252) - будівлі сільськогосподарського призначення (1271)- комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи та т. ін.), які не мають характеристик будівель (230).

Клас (код 1251) включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, тип об`єкта будівлі та споруди виробничої бази, відповідає класу Будівлі промисловості (т. 1а.с. 140-141).

За пп. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

На виконання зазначеної норми Сєвєродонецькою міською радою сорок четвертої сесії сьомого скликання прийнято рішення «Про затвердження «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 17.04.2018 року № 2425, в додатку 2 до Положення були встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік (т.1 а.с.149-150).

При цьому, Сєвєродонецькою міською радою даним рішенням не встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для «Будівель промисловості» (код 1251).

Оскільки у 2018 році позивач вже припинив підприємницьку діяльність, та не використовував виробничу будівлю за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), тому позивач мав зобов`язання щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Проте, як було зазначено вище, відповідно до Податкового кодексу України, органи місцевого самоврядування встановлюють ставки юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та сплачується податок вже за встановленими ставками.

Сєвєродонецькою міською радою на 2018 рік не визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для «Будівель промисловості» (код 1251) на 2018 рік, а тому за відсутності встановленої ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не можливе нарахування податку на нерухоме майно позивача.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1214 від 21.05.2019 року щодо сплати податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 29785,86 грн.

У 20162017 роках позивач здійснював підприємницьку діяльність та використовував виробничу будівлю за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва, а тому у відповідності до абз. «є» п.п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України об`єкт нерухомості, власником якого є позивач, не відноситься до об`єктів оподаткування.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень від 21.05.2019 року № 0-1214 щодо сплати податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у розмірі 44098,75 грн. та № 0-1214 щодо сплати податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у розмірі 25601,60 грн.

Контролюючий орган суду не надав належних та допустимих доказів того, що позивач не використовував будівлі виробничої бази за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва, під час здійснення підприємницької діяльності.

Твердження 2-го відповідача про те, що дохід у 2016 році позивача склав 322,60 грн., а в 2017 році дорівнював 0 грн, що є доказом невикористання будівлі виробничої бази за функціональним призначенням, суд вважає неприйнятними, оскільки підприємницька діяльність здійснюється особою самостійно на власний ризик та не завжди приносить прибуток, тому отримання доходу від здійснення підприємницької діяльності жодним чином не спростовує факт використання об`єктів нерухомості при здійсненні підприємницької діяльності.

Як було встановлено судом одним з видів підприємницької діяльності позивача було виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; виробництво кухонних меблів; виробництво інших меблів.

За технічними характеристиками об`єкт нерухомості, який перебуває у власності позивача, має серед інших приміщень майстерні, столярний цех та склад (т.1 а.с.202-210).

У лютому 2018 року позивач вирішив припинити підприємницьку діяльність у зв`язку з подальшою роботою в органах місцевого самоврядування та передати майно в управління.

5 лютого 2018 року інвентаризаційною комісією складено акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей (майна, активів, засобів виробництва, сировини та готових виробів) отриманих (виготовлених) в результаті здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , які знаходяться за місцем фактичного здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , на території виробничої бази, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.78-82).

Таким чином, позивач довів використання виробничої бази під час здійснення ним підприємницької діяльності.

Доводи відповідача 2 про те, що абз. «є» п.п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України можливо застосувати лише до юридичних осіб промислових підприємств, суд також вважає неприйнятними.

Абзацем «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

За п. 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Згідно п. 30.2 статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Таким чином, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами абзацу «є» п.п. 266.2.2 п.266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абзаці «є» п.п.266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Верховний Суд у постановах від 17.02.2020 року у справі №820/3556/17, від 18.02.2021 року у справі №812/1800/18 виклав правову позицію, згідно якої обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, сама по собі наявність спеціального статусу будівлі, а саме будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Таким чином, вказана норма ПК України поширюється і на фізичних осіб, а використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції меблів, доведено позивачем в суді.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнано протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 49667-5206-1214 від 15.04.2019 року, № 21160-5206-1214 від 15.04.2019 року, № 0-1214 від 21.05.2019 року, № 0-1214 від 21.05.2019 року, № 0-1214 від 21.05.2019 року; визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Луганській області щодо нарахування позивачу пені у розмірі 9725,75 грн. за податком орендна плата з фізичних осіб; зобов`язання ГУ ДПС у Луганській області здійснити корегування облікових показників інтегрованої картки позивача по коду платежу 18010900 Орендна плата з фізичних осіб шляхом внесення до неї змін - зменшення суми пені у розмірі 9725,75 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржене.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 195, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2021 року у справі № 360/553/21 за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи ГУ ДФС у Луганській області - заступника начальника управління - начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб Сєвєродонецького управління Головного управління ДПС у Луганській області Скурідінової Марини Вячеславівни, Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними дії, скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 17 січня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова