Справа № 640/2970/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року м. Київ № 640/2970/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.10.2019

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (правонаступник - Головне управління Державної податкової служби м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України), в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2019; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.10.2019 №; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.10.2019 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем, як продавцем та ОСОБА_2 , як покупцем було укладено договір купівлі-продажу частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоя», згідно якого продавець передає у власність покупця 26% статутного капіталу вказаного товариства, а покупець набуває у власність частку статутного капіталу та передає за це встановлену грошову суму. На підставі цієї угоди, позивачка отримала дохід від продажу корпоративних прав у сумі 348 010, 00 грн. На думку позивачки, в останньої відсутній позитивний фінансовий результат від операції з інвестиційними активами, а тому такий результат до складу оподаткованого доходу не включається. Оскільки у позивача не утворилося інвестиційного прибутку, то відсутні правові підстави для нарахування податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій.

У відзиві на позовну заяву, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, з огляду на те, що в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 ОСОБА_1 фактично отримала дохід у сумі 348 010,00 грн. за ознакою доходу « 112». У порушення вимог податкового законодавства, позивачем не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 62 641,80 грн. з отриманого доходу; не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір у сумі 5 220,15 грн., що стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 09.08.2019 N11234, головним державним ревізором-інспектором відділу планових перевірок самозайнятих осіб управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Головного Управління ДФС у м. Києві Анищенко Валентиною Михайлівною, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Джоя» () платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016 - 31.12.2016.

28.08.2019 за результатами позапланової невиїзної перевірки, Головним управлінням державної фіскальної служби у м. Києві складено акт N2046/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, і, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Джоя» платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 : п.п. «а» п. 176.1 ст. 176, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткованого доходу;

п.п. 168.2.1 п.168.2 ст.168 з урахуванням вимог п.п. 164.2.9 л. 164.2 ст. 164, п.п. 170.2.2. п. 170.2 ст. 170 Кодексу, абз. б) п.176.1 ст.176 Кодексу занижено інвестиційний прибуток за 2017 рік на суму 348 010, 00 грн. та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 62 641, 80 грн. з отриманого доходу;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3. п. 16 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу, не нараховано до бюджету військовий збір у сумі 5 220,15 грн.

22.10.2019 на підставі акту перевірки, Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято:

- податкове повідомлення-рішення N, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 78 302, 25 грн.;

- податкове повідомлення-рішення N, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510, 00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення N, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 6 525, 19 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з пунктом 78.5 статті 75 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. тів 79.1 та 79.2 статті 79 Податкового кодексу України.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, відповідач дійшов висновку щодо допущення позивачем порушення п.п. 168.2.1 п.168.2 ст.168 з урахуванням вимог п.п. 164.2.9 л. 164.2 ст. 164, п.п. 170.2.2. п. 170.2 ст. 170 Кодексу, абз. б) п.176.1 ст.176 Кодексу занижено інвестиційний прибуток за 2017 рік на суму 348 010, 00 грн. та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 62 641, 80 грн. з отриманого доходу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Відповідно до підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року. Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від`ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу. Фінансовий результат за операціями з цінними паперами чи деривативами визначається платником податку.

При цьому платник податку визначає фінансовий результат за операціями з цінними паперами чи деривативами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, окремо від фінансового результату за операціями з цінними паперами чи деривативами, що не перебувають в обігу на фондовій біржі.

Так, 03.08.2014 набрали чинності зміни до Податкового кодексу України, внесені Законом України від 31.07.2014 № 1621-VII, якими підрозділ 10 розділу XX Перехідних Положень Податкового кодексу України доповнено пунктом 161 відповідно до якого (у редакції, що діяла з 01 січня 2015) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент (пп. 1.1 п. 161 під року 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодексу України).

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (пп. 1.2 п. 161 під року 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодексу України), до яких відноситься, зокрема, інвестиційний прибуток.

Відповідно пп. 1.4 п. 161 під року 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодекеу України, нарахування, утримання та еплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною пп. 1.3 цього пункту.

Згідно з пп. 1.5 п. 161 під року 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодексу України, відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що до складу інвестиційного прибутку включається позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, а до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Підпунктом «б» п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України визначено, що відповідальність за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету є платник податку.

Відповідно до п. 176.1 ст.176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку; в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

Пунктом 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2000 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 № 40/10320, визначено, що готівкові розрахунки - це платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов`язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

При цьому потрібно враховувати, що до касових документів, за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, тобто операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу, відносяться, зокрема, касові ордери та платіжні чи розрахунково-платіжні відомості, розрахункові документи, інші прибуткові та видаткові касові документи.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 N 377/8976, безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

При цьому згідно з пунктом 1.35 статті 1 Закону України від 05.04.2001 N2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунковий документ - це документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача (платіжне доручення, розрахунковий чек тощо).

Таким чином, документами, що підтверджують фактично понесені інвестиційні витрати, на попереднє придбання інвестиційних активів фізичною особою - платником податку є належним чином складені договори купівлі-продажу інвестиційних активів; акти прийому-передачі цінних паперів, касові документи при готівкових розрахунках через касу або розрахункові документи при безготівкових розрахунках.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу корпоративних прав від 05.09.2013 ОСОБА_1 придбала корпоративні права (частка в статутному капіталі) ТОВ «Джоя» у фізичної особи ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2 ), яка складає 348010,00 грн., та дорівнює 26% статутного капіталу Товариства.

На підтвердження здійснених розрахунків по договору від 05.09.2013, позивач на вимогу контролюючих органів надала копію розписки ОСОБА_4 від 05.09.2013 про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 у сумі 348010,00 грн.

У своїх запереченнях проти позовних вимог, контролюючий орган зазначив, що враховуючи те, що ОСОБА_1 не надано до перевірки розрахунковий документ на придбання частки в статутному капіталі ТОВ «Джоя», вказане свідчить про відсутність понесених інвестиційних витрат платником податків у сумі 348010,00 грн.

Позивачка вказала, що на час проведення податкової перевірки минув 1095-денний термін, з моменту придбання корпоративних прав, у зв`язку з чим , в останньої не було обов`язку щодо зберігання розрахункових документів на підтвердження придбання у 2013 році 26% статутного капіталу ТОВ «Джоя».

Суд звертає увагу, що у відповідності до вимог п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України платник податку не зобов`язаний подавати разом із податковою декларацією відповідні підтверджуючі документи, однак повинен вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, та отримувати і зберігати протягом строку давності, документи первинного обліку.

В свою чергу, контролюючим органом встановлено, порушення позивачем вищевказаних приписів податкового законодавства та відсутність в останньої Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

У своїх поясненнях позивачка вказаного факту не заперечувала, та вказала, що оскільки в останньої не утворилось інвестиційного прибутку, відповідно, і відсутній обов`язок подавати контролюючому органу Книги обліку і витрат.

Аналізуючи вказані пояснення та заперечення, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 не має статусу самозайнятої особи чи фізичної особи - підприємця, то відповідно в неї відсутній обов`язок щодо ведення обліку власних доходів (витрат), натомість фізичній особі кореспондує обов`язок самостійно визначити фінансовий результат операцій з інвестиційними активами та подати податкову декларацію про майновий стан і доходи, та самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення N від 22.10.2019 підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині оскарження податкового повідомлення - рішення N від 22.10.2019, суд зазначає наступне

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано контролюючому органу розписку від 05.08.2013 ОСОБА_4 про отримання грошових коштів у сумі 348 010, 00 грн. від ОСОБА_1 .

Вказана розписка не була розцінена податковим органом, як належний первинний документ, що свідчить про понесення позивачем витрат на покупку активу.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься також заява ОСОБА_4 про вихід зі складу учасників Товариства та відступлення (передачу) частки у статутному капталі, засвідчена приватним нотаріусом Василенко О.А., зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 належну йому частку в статному капіталі Товариства розміром 348 010, грн., що відповідає 26 %.

На думку суду, вищевказані документи хоч і не є касовим документами, однак. такі є первинними документами, які підтверджують визначене ст. 116 ЦК України право учасника господарського товариства вийти з товариства та передати власне корпоративне право іншій особі за фіксованою ціною, що дає змогу встановити факт понесених позивачем витрат, у зв`язку з придбанням такого активу.

Також, в ході розгляду справи, судом було з`ясовано, що 13.10.2016 між ОСОБА_1 , як продавцем та ОСОБА_2 , як покупцем було укладено договір купівлі -продажу у статутному капіталі, за умовами якого, продавець передає, а покупець набуває у власність 26% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоя».

Згідно п. 1.2.7 договору, загальний розмір частки продавця у статутному капіталі товариства складає 26%, що становить 348 010, 00 грн.

Факт відчуження частки в статутному капіталі товариства за ціною, визначеною у договорі від 12.10.2016 підтверджується також наявним у справі протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоя» №13/10/2016 від 13.10.2016.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що фактичні обставини щодо понесення позивачем витрат при придбанні нею корпоративних прав у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоя» підтверджені матеріалами справи.

З аналізу наявних у справі документів вбачається, що позитивна різниця між доходом, отриманим позивачем від продажу окремого інвестиційного активу та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, дорівнює нулю, а відтак, контролюючий орган дійшов помилкового висновку про наявність у позивача відповідного інвестиційного прибутку.

Контролюючим органом, у свою чергу, не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення N від 22.10.2019.

Щодо податкового повідомлення-рішення N від 22.10.2019, то суд зазначає слідуюче.

Як було встановлено судом, вище, згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 Кодексу.

Особливості оподаткування доходу у вигляді інвестиційного прибутку визначено пунктом 170.2 статті 170 Кодексу.

Підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 ПК України встановлено, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України (крім операцій з деривативами).

Доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу Українини, є об`єктом оподаткування військовим збором (підпункт 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу).

Враховуючи те, що в ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що позивачем не отримано ні доходу, ні збитків від продажу корпоративних прав і остання фактично повернула попередньо внесені нею кошти, то і підстави для нарахування військового збору відсутні, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а податкове повідомлення-рішення N від 22.10.2019 скасуванню.

Також позивачем було заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу.

У позовній заяві позивачкою було заявлено клопотання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в орієнтовному розмірі - 15 000, 00 грн. У подальшому, останньою було надано платіжне доручення про сплату на користь Адвокатського Бюро «Титикало і партери» грошових коштів у сумі 12 000, 00 грн.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи те, що матеріали справи не місять договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт, суд позбавлений процесуальної можливості визначити обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого ним часу, ціну договору, співмірність послуг ціні позову та значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи те, що витрати на правову допомогу не підтверджені документальними доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2019.

Визнати протиправним та скасувати, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2019.

Визнати протиправним та скасувати, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.С. Мазур