Справа № 675/1900/21
Суддя: Пашкевич Р. В.
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/1900/21
Провадження № 2-а/675/10/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2022 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Пашкевича Р.В., за участю секретаря судового засідання Гедзенюк В.В., представника відповідача 1: Ліщишина О. А., відповідача 2: Ковалінського В. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Ізяслав Хмельницької області в режимі відеоконференції адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, поліцейського СРПП ВПД №2 ШРУП ГУНП в Хмельницькій області Ковалінського Віктора Олексійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №612723 від 06.11.2021 року.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13.12.2021 року на підставі клопотання представника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залучено до участі в справі в якості другого відповідача поліцейського СРПП ВПД №2 ШРУП ГУНП в Хмельницькій області Ковалінського Віктора Олексійовича.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП відсутній, так як п. 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху, порушення якого йому інкримінується, є повністю надуманим, і, очевидно, що не відповідає обставинам справи.

Зазначає, що в оскаржуваній постанові поліцейським при викладі обставин скоєного адміністративного правопорушення допущено виклад взаємовиключних обвинувачень. Звертає увагу, що відповідач 2 покликаючись на порушення вимог п. 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху не врахував, що у місці, де було зупинено керований автомобіль не було жодного перехрестя в розумінні його терміну, що застосовується в Правилах дорожнього руху, як і не було встановлено жодного із попереджувальних знаків 1.21-1.23.4.

Крім цього, на думку позивача, твердження поліцейського про зупинку транспортного засобу на відстані ближче ніж 10 метрів від виїзду з прилеглої території, що може бути порушенням п. 15.9. «и» Правил дорожнього руху, але аж ніяк не п. 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху, не підтверджується будь-якими належними доказами.

На переконання позивача, необхідно врахувати, що у місці зупинки керованого ним транспортного засобу та відстані ближче ніж 10 метрів у кожну сторону (вперед та назад) від нього, відсутня територія, яка б візуально сприймалася як така, що призначена для в`їзду/виїзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або була б помічена відповідними попереджувальними, інформаційно-вказівними знаками чи знаками сервісу.

Також позивач вказує, що смуга руху на якій він зупинив автомобіль межує з пішохідною доріжкою, яка по всій довжині відокремлена від проїзної частини доволі високим бордюром та на якій відсутні будь-які місця, які б візуально чітко сприймалися як місця в`їзду/виїзду.

Натомість відповідач 1 подав для суду відзив на позовну заяву від 22.11.2021 року, де акцентував увагу, що позов не визнає та вважає, що поліцейський СРПП ВПД №2 ШРУП ГУНП в Хмельницькій області Ковалінський Віктор Олексійович при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах та у спосіб, визначений КУпАП та Законом України «Про Національну поліцію».

У судове засідання 21.01.2022 року позивач не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений в установленому порядку. При цьому позивачем подано письмову заяву про розгляд справи без його участі з покликання про підтримання позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні вказував на повну безпідставність позовних вимог позивача з урахуванням обставин, викладених у поданому суду відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідач 2 у судовому засіданні також вказував на безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та просив відмовити у їх задоволенні. Разом з тим, додатково пояснив, що накладаючи на позивача адміністративне стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП мало місце порушення останнім фактично вимог п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху, що і випливає з суті оскаржуваної у справі постанови.

Як пояснив у судовому засіданні поліцейський, зазначення п. 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та нездійснення відповідних замірів зупинки його автомобіля менш ніж 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду або краю перехрещуваної проїзної частини не спростовує факту зупинки транспортного засобу саме в такому місці.

Заслухавши пояснення відповідачів 1 та 2, дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як судом встановлено, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №612723 від 06.11.2021 року, складеної поліцейським СРПП ВПД №2 ШРУП ГУНП в Хмельницькій області Ковалінським В.О., позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, застосовано до нього стягнення у виді штрафу в сумі 340, 00 грн.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач ОСОБА_1 06.11.2021 року о 14 год. 20 хв. керуючи транспортним засобом автомобілем HYUNDAI SANTA FE з номерним знаком НОМЕР_1 здійснив зупинку ближче чим 10 м від краю дороги виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Згідно з пунктом 15.9. «ґ» ПДР України забороняється зупинка на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Разом з цим суд акцентує увагу, що пункт 15.9 «и» ПДР України визначає, що забороняється зупинка ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Тим самим є обгрунтовані підстави вважати, що виклад обставин, відображених відповідачем 2 в оскаржуваній постанові, охоплюються диспозицією пункту 15.9 «и» Правил дорожнього руху, але аж ніяк п. 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху, порушення якого ставиться у вину позивача. Вказану обставину по своїй суті підтвердив і відповідач 2 у судовому засіданні.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд враховує також і на саме визначення «прилегла територія».

Так у відповідності до п. 1.10 Правил дорожнього руху випливає, що прилеглою територією визначається територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Суд констатує, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, що позивач зупинив керований ним транспортний засіб ближче ніж 10 метрів від виїзду з прилеглої території.

Більше того, на переконання суду, така обставина, у разі її доведення, не може мати суттєвого значення з огляду, що таке порушення передбачене п. 15.9. «и» Правил дорожнього руху, але аж ніяк не п. 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з системного аналізу приписів ч. 1 ст. 122 КУпАП, така норма передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки на нерегульованих пішохідних переходах, натомість оскаржувана постанова містить твердження про порушення Правил дорожнього руху в частині здійснення позивачем зупинки ближче чим 10 м від краю дороги виїзду з прилеглої території, що за своєю суттю підпадає під ознаки адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Суд вказує, що предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають істотне значення для справи, чи є обставини, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність, які наслідки настали внаслідок правопорушення, з`ясувати дані про особу правопорушника.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до частини першої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Відповідачі 1 та 2, в тому числі і в судових засіданнях, не надали будь-яких доказів щодо підтвердження порушення позивачем п. 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху, як власне, і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Долучений відповідачем диск як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, на якому міститься відео з нагрудної камери поліцейського СРПП ВПД №2 ШРУП ГУНП в Хмельницькій області Ковалінського В. О., судом до уваги не береться, оскільки за результатами його перегляду не встановлено факту зупинки ОСОБА_1 транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE з номерним знаком НОМЕР_1 , і порушення ним ПДР, позаяк даним відеозаписом зафіксовано розмову інспектора поліції з позивачем, який перебував в автомобілі, що не рухався та подальшу процедуру оформлення інспектором поліції постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Отже, наданий відповідачем відеозапис взагалі не підтверджує ні факт здійснення зупинки позивачем автомобілем HYUNDAI SANTA FE, ближче чим 10 м від краю дороги виїзду з прилеглої території, що мало місце 06.11.2021 року, ні факт вчинення позивачем інкримінованого йому порушення ПДР України.

Долучені письмові пояснення позивача при винесені оспорюваної постанови, жодним чином не спростовують доводи викладені ним у позові.

Більше того, позиція відповідачів 1 та 2 про зупинку позивача у місці, що заборонено п.15.9 «ґ» Правил дорожнього руху випливає виключно з їхнього власного трактування як приписів Правил дорожнього руху, так і ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, суд враховує, як і пояснення представника відповідача 1 про оцінку ситуації в даній справі, зокрема, щодо з`ясування ним обставин наявності перехрестя відносно якого могла мати місце зупинки автомобіля позивача за допомогою Інтернет карти, так і пояснення відповідача 2, які допускають невірне зазначення ним пункту Правил дорожнього руху.

З урахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд приходить до висновку, що відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та не спростовано позицію позивача, що свідчить про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На переконання суду, відповідачами 1 та 2 не доведено факт вчинення позивачем порушення п. 15.9. «ґ» ПДР України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про вчинення адміністративного правопорушення, натомість позивачем представлено доводи в обгрунтування невинуватості у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

При цьому оскаржувана постанова також не містить належних та допустимих доказів, які могли б бути покладені в основу формулювання висновку про винуватість позивача в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

Таким чином, на думку суду, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №612723 від 06.11.2021 року підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Способи судового захисту порушених прав, свобод або законних інтересів осіб у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний.

Таким чином, у зв`язку з скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №612723 від 06.11.2021 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження у справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 9, 22, 122, 255, 268, 280, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського СРПП ВПД №2 ШРУП ГУНП в Хмельницькій області старшого сержанта поліції Ковалінського Віктора Олексійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №612723 від 06.11.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.01.2022 року.

Суддя Р. В. Пашкевич