Справа № 640/25824/19
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

за участі:

секретар с/з Піскунова О.Ю.

пр-к відповідача Павленко С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Святошинського району міста Києва до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, -

У С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Святошинського району міста Києва звернулося в суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, в якому просило про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.02.2019 №, від 11.04.2019 №2, №2, №2 та №, від 20.06.2019 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 липня 2021 року позов Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Святошинського району міста Києва задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2 у частині збільшення суми грошового зобов`язання на загальну суму 635658,21 грн, у тому числі на 508526,57 грн за податковим зобов`язанням та на 127131,64 грн за штрафними санкціями.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Апелянт, зокрема зазначає, про дотримання вимог податкового законодавства при проведенні такої перевірки та правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 січня 2022 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

У судове засідання позивач не з`явився та явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС у м.Києві проведено камеральну перевірку КП УЗН Святошинського району м. Києва щодо своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатом якої складено акт від 06.02.2019 №935/26-015-1-06-16/03359753.

Згідно висновків, викладених у акті перевірки, відповідач стверджує про порушення позивачем вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України, а саме граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Перелік податкових накладних щодо яких встановлено порушення вказаного строку, кількість днів затримки, суми ПДВ та штрафних санкцій викладено у наявному у матеріалах справи розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 27.02.2019 №.

На підставі висновків акту перевірки від 06.02.2019 №935/26-015-1-06-16/03359753, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 №, яким до КП УЗН Святошинського району м. Києва за порушення пункту 201.10 статті 201 ПК України застосовано штрафні санкції на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України у загальній сумі 297885,2 грн.

ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних КП УЗН Святошинського району м. Києва за період 2018-2019 роки, за результатом якої складено акт від 28.05.2019 №935/26-15-1206-16/3359753.

Згідно висновків, викладених у акті перевірки, відповідач стверджує про порушення КП УЗН Святошинського району м. Києва граничних строків реєстрації податкових накладних, виписаних за 2018-2019 роки в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначених пунктом 201.10 статті 201 ПК України.

Перелік податкових накладних щодо яких встановлено порушення вказаного строку, кількість днів затримки, суми ПДВ та штрафних санкцій наведено у таблиці 1 акту перевірки розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 20.06.2019 №.

На підставі висновків акту перевірки від 28.05.2019 №935/26-15-1206-16/3359753, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.06.2019 №, яким до КП УЗН Святошинського району м. Києва за порушення пункту 201.10 статті 201 ПК України застосовано штрафні санкції на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України у загальній сумі 297885,2 грн.

ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку КП УЗН Святошинського району м. Києва податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт перевірки від 06.03.2019 №161/26-15-14-02-02/03359753.

Згідно висновків, викладених у акті перевірки, відповідач стверджує про порушення позивачем вимог, зокрема:

- пункту 49.1, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203 ПК України, не подано податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2016 року, чим порушено вимоги;

- пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пункту 198.5 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.10 статті 201, пункту 203.1 статті 203 ПК України, занижено податкові зобов`язання з ПДВ за вересень 2016 року на загальну суму 263769 грн;

- пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 198.1, 198.2 статті 198, пункту 203.1 статті 203 ПК України, занижено податковий кредит з ПДВ за вересень 2016 року на загальну суму 88432,62 грн;

- статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України, занижено податкові зобов`язання з ПДВ за листопад 2017 року на загальну суму 68759 грн, шляхом не декларування таких зобов`язань за листопад 2017 року по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ»;

- підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пункту 198.5 статті 198 ПК України, занижено податкові зобов`язання з ПДВ за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 в сумі 454009 грн, оскільки згідно карток бухгалтерських рахунків 311 «Поточні рахунки в національній валюті» за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 по банківських рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 встановлено отримання грошових коштів цільового фінансування (бюджетні кошти) у розмірі 2724055,73 грн, які в подальшому перераховані на рахунки контрагентів-постачальників по операціях з якими суми ПДВ включені до складу податкового кредиту та, при цьому, КП УЗН Святошинського району м. Києва не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ;

- пунктів 192.1, 192.3 статті 192 ПК України, завищено податковий кредит з ПДВ у сумі 75000 грн за грудень 2017 року по взаємовідносинах з контрагентом ПП «Універсал»;

- підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.4, 201.10 статті 201, пункту 203.1 статті 203 ПК України, пунктів 2, 6 Розділу VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку», пункту 2 VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку» Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №59/28289 (Порядок №21), у зв`язку з невірним перенесенням до рядка 16.1 декларацій від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядка 21 декларації) КП УЗН Святошинського району м. Києва завищено податковий кредит на 520625 грн;

- пунктів 2.8 та 3.5 Положення №637, перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на суму 21980 грн.

На підставі вказаних висновків 11.04.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №2, яким за порушення підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.4, 201.10 статті 201, пункту 203.1 статті 203 ПК України, пунктів 2, 6 Розділу VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку», пункту 2 VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку» Порядок №21, яким збільшено суму грошового зобов`язання КП УЗН Святошинського району м. Києва з ПДВ на загальну суму 1559629 грн, у тому числі на 1247707 грн за податковим зобов`язанням та на 311926 грн за штрафними санкціями;

- №2, яким за порушення підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.4, 201.10 статті 201, пункту 203.1 статті 203 ПК України, пунктів 2, 6 Розділу VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку», пункту 2 VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку» Порядок №21, зменшено від`ємне значення ПДВ за грудень 2017 року, задеклароване у податковій декларації з ПДВ від 13.08.2018 на 46026 грн;

- №2, яким за порушення пункту 49.1, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203 ПК України, застосовано до КП УЗН Святошинського району м. Києва штраф на підставі пункту 120.1 статті 120 ПК України у сумі 170 грн;

- №, яким за порушення пунктів 2.8 та 3.5 Положення №637, застосовано до КП УЗН Святошинського району м. Києва штраф у сумі 43960 грн на підставі абзацу 2 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (Указ №436/95).

Вказані податкові повідомлення-рішення від 11.04.2019 КП УЗН Святошинського району м. Києва оскаржило в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДФС України. Однак, рішенням ДФС України від 20.06.2019 №28371/6/99-99-11-04-01-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 27.02.2019 №, від 11.04.2019 №2, №2, №2 та №, від 20.06.2019 №, позивач звернувся до суду із даним позовом. Задовольняючи адміністративний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що отримавши державні кошти за кодом бюджетної класифікації « 2610» в якості цільового фінансування у вересні 2016 року у сумі 327105,4 грн та у період з 01.01.2015 по 31.12.2017 у сумі 2724055,73 грн, позивач не мав обов`язку визначати податкові зобов`язання з ПДВ як у зв`язку із отриманням таких коштів, так і у зв`язку із формуванням податкового кредиту постачальниками позивача після отримання таких коштів від позивача в рахунок оплати за поставлені йому товари/послуги.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкове повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов`язань.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

З матеріалів справи убачається, що під час перевірки встановлено факт отримання КП УЗН Святошинського району м. Києва державних коштів за кодом бюджетної класифікації « 2610» в якості цільового фінансування у вересні 2016 року у сумі 327105,4 грн та у період з 01.01.2015 по 31.12.2017 у сумі 2724055,73 грн. Дана обставина також підтверджується наданими на вимогу суду виписками з казначейського рахунку позивача.

Вказані кошти витрачені позивачем шляхом перерахування постачальникам за відповідними цільовими призначеннями, що не спростовано відповідачем. При цьому, отримавши від держави такі кошти позивач не визначив відповідних зобов`язань з ПДВ, у той час як, вказані кошти у подальшому перераховані на рахунки контрагентів-постачальників по операціях за якими суми ПДВ включені до складу податкового кредиту.

Відтак, спірним є питання необхідності нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на кошти, які отримані позивачем від держави в якості цільового фінансування та, які в подальшому перераховані на рахунки контрагентів-постачальників по операціях за якими суми ПДВ включені до складу податкового кредиту.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів-дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимого митного законодавства, а для послуг-дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно пункту 187.7 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом.

Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого повару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

За приписами статті 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу; у разі, якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 717 ЦКУ за договором дарування одна сторона (дарувалъник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до статті 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Згідно статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 188.1 статті 188 ПК України передбачає, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів, та в інших випадках, передбачених статтею 189 ПК України.

Відповідно до пункту 38 статті 1 Бюджетного Кодексу України одержувач бюджетних коштів - це суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету.

За приписами підпункту 3 пункту 2 статті 22 БК України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Відповідно до пунктів 5, 6 статті 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів затверджує плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів. Одержувач бюджетних коштів (позивач) використовує такі кошти на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі цього розпорядника бюджетних коштів.

Згідно підпункту 5 пункту 1 статті 9 БК України до переліку видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства та благоустрою населених пунктів.

Відповідно до пункту 1.5 розділу 1 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 12.03.2012 №333, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.03.2012 за №456/20769 (Інструкція №333), поточні видатки одержувачів бюджетних коштів здійснюються за кодом видатків бюджету 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)».

Пунктом 1.6 Інструкції №333 визначено, що:

субсидії - це усі невідплатні поточні виплати підприємствам, які не передбачають компенсації у вигляді спеціально обумовлених виплат або товарів і послуг в обмін на проведені платежі, а також видатки, пов`язані з відшкодуванням збитків державних підприємств;

трансфертні платежі - невідплатні та безповоротні платежі, які не є придбанням товарів чи послуг, наданням кредиту або виплатою непогашеного боргу.

Підпунктом 2.4.1 Інструкції №333 передбачено, що до коду 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)» відносяться:

- субсидії підприємствам (установам та організаціям), поточні видатки одержувачів бюджетних коштів;

- дотації сільськогосподарським товаровиробникам;

- субсидії на покриття збитків підприємств, фінансову підтримку підприємств на безповоротній основі, а також інші субсидії;

- відшкодування відсотків за користування кредитами;

- державна підтримка громадських організацій;

- поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям).

Водночас, відповідно до пункту 2.2 Інструкції №333 у разі придбанні товарів/послуг застосовується код бюджетної класифікації 2200 «Використання товарів і послуг», за якою здійснюється оплата поточних видатків, оплата послуг, придбання матеріалів і предметів, які не беруться на облік як основні засоби (код 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар», код 2220 «Медикаменти та перев`язувальні матеріали», код 2230 «Продукти харчування», код 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)», код 2250 «Видатки на відрядження», код 2260 «Видатки та заходи спеціального призначення», код 2270 «Оплата комунальних послуг та енергоносіїв», код 2280 «Дослідження і розробки, окремі заходи по реалізації державних (регіональних) програм»).

Відповідно до підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 ПК України виплати у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи інших фондів загальнообов`язкового соціального страхування (крім тих, що надаються у майновій формі) не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відтак, аналіз наведених норм свідчить про те, що бюджетне законодавство передбачає використання бюджетних коштів виключно на цілі обумовлені планом їх використання.

Цільове фінансування (грошові кошти) надходить підприємству від розпорядника бюджетних коштів на рахунок казначейства, яке спрямовується згідно плану використання, на: заробітну плату та нарахування на заробітну плату; придбання предметів, обладнання та інвентарю; оплату водопостачання та водовідведення; оплату електроенергії; оплату послуг крім комунальних; на інші поточні видатки.

Бюджетні кошті, які надходять до платників податку в рахунок оплати вартості поставлених таким платником податку товарів/послуг, для цілей оподаткування ПДВ є об`єктом оподаткування, тому на дату зарахування таких коштів на свій банківський рахунок платник податку-одержувач зобов`язаний визначити податкові зобов`язання з ПДВ виходячи з вартості таких товарів/послуг.

Якщо ж цільове фінансування (субсидії і трансфертні платежі, що видаються платнику податку-одержувачу коштів за кодом бюджетної класифікації 2610 "Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)") не передбачає компенсації вартості товарів/послуг, що постачаються таким платником податку, то при їх отриманні об`єкта оподаткування ПДВ не виникає.

Аналогічні висновки щодо особливостей оподаткування ПДВ сум бюджетних коштів, отриманих за кодом бюджетної класифікації 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)» Державна фіскальна служба України виклала роз`ясненнях, оформлених листом від 28.10.2016 №23363/6/99-99-15-03-02-15 у якому зазначено:

«Для цілей оподаткування ПДВ має значення чи отримані субсидії і капітальні трансферти є компенсацією вартості товарів/послуг, що постачаються платником податку на додану вартість.

Якщо субсидії і трансфертні платежі, що надаються платнику податку - одержувачу коштів за кодом бюджетної класифікації 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)», не є компенсацією вартості товарів/послуг, що постачаються таким платником податку, то при їх отриманні платник не визначає податкові зобов`язання з ПДВ, оскільки відсутній об`єкт оподаткування податком на додану вартість.

Разом з тим, якщо зазначені кошти надходять до платника податків в рахунок оплати вартості поставлених таким платником товарів/послуг, в тому числі які постачаються в рамках виконання програми благоустрою міста чи інших подібних програм, які для цілей оподаткування ПДВ є об`єктом оподаткування, то на дату зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку платник зобов`язаний визначити податкові зобов`язання виходячи з вартості таких товарів/послуг.

При цьому товари/послуги, основні фонди, придбані за рахунок бюджетних коштів, що надійшли платнику податку у вигляді субсидій, поточних та капітальних трансфертів, вважаються придбаними безпосередньо платником і суми ПДВ, сплачені при їх придбанні, можуть бути віднесені до податкового кредиту на підставі податкових накладних, складених та зареєстрованих в ЄРПН постачальниками.»

Отже, отримавши державні кошти за кодом бюджетної класифікації « 2610» в якості цільового фінансування у вересні 2016 року у сумі 327105,4 грн та у період з 01.01.2015 по 31.12.2017 у сумі 2724055,73 грн, позивач не мав обов`язку визначати податкові зобов`язання з ПДВ як у зв`язку із отриманням таких коштів, так і у зв`язку із формуванням податкового кредиту постачальниками позивача після отримання таких коштів від позивача в рахунок оплати за поставлені йому товари/послуги.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість висновків відповідача щодо заниження КП УЗН Святошинського району м. Києва податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 508526,57 грн, шляхом не нарахування таких зобов`язань на суми отриманого цільового фінансування.

Враховуючи наведені правові норми та надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2 є протиправним та підлягає скасуванню, у частині збільшення суми грошового зобов`язання КП УЗН Святошинського району м. Києва з ПДВ на загальну суму 635658,21 грн, у тому числі на 508526,57 грн за податковим зобов`язанням та на 127131,64 грн за штрафними санкціями.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 18.01.2022р.)