Справа № 640/18495/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Бужак Н.П., Кобаля М.І., перевіривши матеріали апеляційної скарги громадянина Республіки Іраку ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом громадянина Республіки Іраку ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України та Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання неправомірним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року громадянин Республіки Іраку ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної міграційної служби України (далі - Відповідач-1, ДМС України) та Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (далі - Відповідач-2, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області), в якому просила:

- визнати неправомірним і скасувати рішення Державної міграційної служби України від 26.05.2020 №160 про відмову у визнанні громадянки Республіки Ірак ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_2 , біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язати Державну міграційну Службу України повторно розглянути заяву громадянки Республіки Іраку ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та прийняти нове про повне задоволення позову.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13.12.2021 залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 295 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом пропущено тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а питання про поновлення цього строку скаржником не порушувалося.

Як вбачається з матеріалів справи, представник Апелянта копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху отримав 28.12.2021, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог згаданої ухвали представником Позивача до суду направлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що копію оскаржуваного рішення ОСОБА_1 дійсно отримала 26.08.2021, однак через незнання української мови не зрозуміла зміст оскаржуваного рішення та дізналася про нього лише 09.11.2021 під час звернення до міграційного органу для продовження строку перебування в Україні. Крім того, зауважує, що на пропуск строку на апеляційне оскарження судового рішення вплинуло також лікування малолітніх дітей 15.09.2021, у період з 26.10.2021 по 02.11.2021 та з 28.10.2021 по 10.11.2021.

Розглянувши заявлене клопотання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Як було встановлено в ухвалі від 23.10.2021 про залишення апеляційної скарги без руху, повний текст оскаржуваного рішення від 16.08.2021 направлено на адресу Позивача 25.08.2021 та отримано 26.08.2021 згідно відомостей поштового відправлення № 647 (а.с. 114). Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з урахуванням вихідних днів було 27.09.2021. Проте апеляційну скаргу подано до відділення поштового зв`язку 02.12.2021, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

У розрізі наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. п. 3 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Відтак саме з цього моменту обліковується строк на апеляційне оскарження судового рішення, який повинен бути поновлений за правилами п. 1 ч. 2 ст. 295 КАС України.

У контексті наведеного судом враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Проте, поновлення встановленого процесуальним законом строку на подання апеляційної скарги здійснюється судом апеляційної інстанції у виняткових випадках і лише за наявності обставин об`єктивного та непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.

Указану позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 у справі № 160/7019/20.

У постанові від 19.05.2021 у справі №580/1225/20 Верховний Суд підкреслив, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, в тому числі процесуальних строків подачі апеляційної скарги.

У свою чергу, ОСОБА_1 , будучи особою, зацікавленою у позитивному результаті розгляду цієї справи та безпосередньо обізнаною щодо дати отримання судового рішення, не демонструвала намір його оскаржити в установлені процесуальним законом строки без зайвих зволікань. При цьому будь-яких доказів чи аргументів на підтвердження обставин, які об`єктивно перешкоджали поданню апеляційної скарги раніше, ніж через більш ніж через три місяці з моменту отримання копії судового рішення, Апелянтом не надано.

Додані до клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження копії довідок про хворобу дітей Позивача у період з 06.10.2021 по 18.10.2021, з 26.10.2021 по 02.11.2021, а також з 05.09.2021 по 15.09.2021 і з 28.10.2021 по 10.11.2021, на переконання суду, не можуть свідчить про існування об`єктивних перешкод для своєчасної (чи у межах розумного строку після його закінчення) права на апеляційне оскарження судового рішення, адже як у період з 26.08.2021 по 05.09.2021, так і з 16.09.2021 по 27.10.2021, а також починаючи з 11.11.2021 ОСОБА_1 не вчинялися дії, спрямовані на апеляційну оскарження судового рішення. Указані аргументи суду також підтверджуються й тим, що у період з 26.08.2021 по, як стверджує Апелянт, 09.11.2021 останній не цікавився змістом рішення суду у цій справі, адже, не володіючи зі слів ОСОБА_1 українською та російською мовами, вона протягом більше двох місяців, проживаючи в Україні, не звернулася до будь-якої особи з проханням пояснити їй зміст резолютивної частини оскаржуваного судового рішення.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у цій справі можливість вчасного подання скаржником апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто, мала суб`єктивний характер, якою (можливістю) він вчасно не скористався.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що викладені у клопотанні доводи ОСОБА_1 не свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Крім того, у контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст. ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою громадянина Республіки Іраку ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом громадянина Республіки Іраку ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України та Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання неправомірним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль