Справа № 161/20708/21
Суддя: Пахолюк А. М.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/7/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Пахолюка А.М.

при секретарі - Будько І.Ю.

за участю:

представника позивача - Левчук-Микитюк А.О.,

представника відповідача - Літвака О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області, ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі - відповідач 2) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Свій позов, враховуючи відповідь на відзив, мотивує тим, що 02.11.2021 року в 11 год. 04 хв. інспектором роти №3 батальйону УПП у Волинській області Косинським М.Ф. було складено щодо нього постанову по справі про адміністративне правопорушеннясерії ЕГА № 487429 за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП (далі - постанова) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Вважає дану постанову незаконною, необґрунтованою та постановленою з грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки, на його думку, постанова КМУ №1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» суперечить нормам Конституції, а тому не може обмежувати свободи пересування людини, в тому числі, без захисної маски.

Також, вказує, що при складені постанови, йому не були роз`яснені права, не запропоновано скористатися правовою допомогою адвоката, а сама постанова не містить будь-яких даних щодо вчинення ним адміністративного правопорушення

З врахуванням наведеного, просить суд визнати дії відповідача 2 протиправними, скасувати постанову серії ЕГА № 487429 за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а провадження у справі закрити.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачів 1, 2 зазначив, що дії відповідача 2 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідали вимогам КУпАП та Закону України «Про національну поліцію». Крім того, вказав, що факт вчинення правопорушення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП ОСОБА_1 , зафіксовано відеозаписами з нагрудних відео реєстраторів від 02.11.2021 року.

Ухвалою суду від 22.11.2021 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просила суд позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Просив суд, відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.11.2021 року відповідачем 1 було складено щодо позивача постанову по справі про адміністративне правопорушеннясерії ЕГА № 487429 за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. (а.с. 8).

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 02.11.2021 року близько 10 год. 37 хв. в м. Луцьку, по вул. Червоного Хреста, 10, перебував в приміщенні суду без засобів індивідуального захисту, а саме маски чи респіратора, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП (а.с. 8).

Диспозицією ч. 2 ст. 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Отже, норма зазначеної статті закону є бланкетною та відповідальність, у даному випадку, настає у разі невиконання відповідних правил та обмежень, встановлених іншими нормативно-правовими актами, зокрема, щодо встановлення карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - постанова КМУ №1236) встановлено наступні положення:

-установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. на території України карантин (п.1);

-залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території окремих регіонів встановлюється "зелений", "жовтий", "помаранчевий" або "червоний" рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 (п.2);

-з 17 червня 2021 р. на території України встановлюється "зелений" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого, зокрема, забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відтак, чинним законодавством чітко встановлена відповідальність фізичних осіб за порушення відповідних правил в період дії карантинних обмежень, в тому числі і за перебування у громадських будинках і спорудах без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису з камери нагрудного реєстратора поліцейського (а.с. 25, 26), який суд вважає належним та допустимим доказом у справі, вбачається, що ОСОБА_1 прибув на розгляд судової справи до Волинського апеляційного суду за адресою м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 10 без вдягнутих будь-яких засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, та відмовлявся одягнути такі засоби захисту на пропозиції працівників суду. В подальшому заперечуючи свій обов`язок щодо носіння маски, позивач в тому числі вказував, що будівля суду не являється громадським місцем.

Статтею 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» визначено що громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Отже, будівля суду за вказаним визначенням закону відноситься до громадського місця, а відтак, доводи позивача з цього приводу суд вважає безпідставними.

Відповідно до п.п.2.23. Правил пропуску осіб до приміщення Волинського апеляційного суду та транспортних засобів - на територію суду, тимчасово, у разі запровадження Кабінетом Міністрів України карантину, забороняється пропуск до приміщення суду осіб, зокрема, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски. Вказані Правила пропуску до будівлі суду є загальнодоступними та розміщені на офіційному сайті суду (https://vla.court.gov.ua/sud4802/gromadyanam/29/).

Відтак, у даному випадку позивач, як учасник судового засідання, прибувши у будівлю суду, яка є громадським місцем, був зобов`язаний перебувати у будівлі суду із вдягнутими засобами індивідуального захисту, зокрема респіратором або захисною маскою, про що йому було роз`яснено як працівниками суду, так і працівниками поліції безпосереднього перед вирішенням питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, статтею 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Судом встановлено, що позивачу були роз`яснені положення ст. 268 КУпАП щодо прав та обов`язків та ст. 63 Конституції України, взято до уваги його усні пояснення, що підтверджується наданим відповідачем відеозаписом (а.с.25, 26).

За таких обставин, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що відповідачі не роз`яснили йому права та обов`язки, передбачені нормами КУпАП.

Оцінюючи доводи сторін та докази у даній справі, суд також враховує ту обставину, що у момент перебування позивача у будівлі суду, одночасно у ній знаходилися працівники суду та інші відвідувачі з одягнутими засобами індивідуального захисту, що чітко вбачається із оглянутого судом відеозапису (а.с.25, 26).

Отже, у даній справі доводи позивача про незаконність дій відповідачів щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, слід також оцінювати із призми співвідношення його прав та прав інших людей, які у той час перебували разом із ним, за наявності запроваджених державою карантинних обмежень.

Європейський суд з прав людини ухвалив рішення «Vavricka and Others v. the Czech Republic» (№ 47621/13 та 5 інших заяв), яким констатував відсутність порушення вимог ст..8 Конвенції, та відповідно до якого обмеження державою доступу до дитячих садочків дітям, які не зробили обов`язкових щеплень і не мали для цього протипоказань, визнано таким, що відповідає Конвенції. Визначаючи наявність нагальної соціальної потреби у певних обмеженнях, ЄСПЛ зазначив, що Конвенція та інші міжнародні документи покладають позитивне зобов`язання на Договірні Держави зі вжиття належних заходів із захисту життя і здоров`я осіб, які перебувають під їхньою юрисдикцією. Надані Урядом держави-відповідача експертні матеріали відображають чітку позицію медичних органів Чехії в тому, що вакцинація дітей в цій країні має бути питанням юридичного обов`язку, та підкреслюють ризик для індивідуального та суспільного здоров`я, який може бути наслідком можливого зниження рівня вакцинації у разі, якщо вона стане просто рекомендаційною процедурою. У світлі цих аргументів ЄСПЛ дійшов висновку, що обов`язок проходження вакцинації в Чехії є відповіддю національних органів влади на нагальну соціальну потребу в захисті здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від відповідних хвороб та недопущенні будь-якої тенденції зменшення рівня вакцинації дітей.

У свою чергу Верховний Суд, обґрунтовуючи своє рішення від 10 березня 2021 року у справі 331/5291/19, з-поміж іншого зазначив, що вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту. У рішенні вказано, що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян.

На думку суду, у даному випадку право позивача на участь у судовому засіданні, на яке він посилався, мотивуючи свою відмову одягнути засіб індивідуального захисту, не може переважати право інших громадян, які знаходилися у будівлі суду, на безпеку свого здоров?я та життя.

Тому, посилання позивача на вимоги ст.19, 60 Конституції України щодо відсутності у нього обов`язку дотримуватися карантинних обмежень, є безпідставними та спростовуються зазначеною судовою практикою.

Враховуючи наведене, суд вважає, що уповноважена особа УПП у Волинській області Косинський М.Ф. при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, у відповідності до вимог ч.2 ст.2 КАС України, в зв`язку з чим позовну заяву слід залишити без задоволення за необґрунтованістю, а постанову відповідачів - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 79, 241-246, 286, 293 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області, ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Залишити без змін постанову серії ЕГА № 487429 від 02 листопада 2021 року інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Косинського Миколи Федоровича про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 170 (сто сімдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пахолюк А.М.