Справа № 500/7585/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7585/21

13 січня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому з урахуванням заяви про уточнення позову (а.с.36) просить:

визнати протиправним та скасувати Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області» від 24.09.2021 №12 про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 , виходячи з розміру його пенсії 17690,00 грн, отримуваної ним на день смерті;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальнику у розмірі 50 відсотків пенсії ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті у розмірі 17690,00 грн, та здійснити нарахування та виплату з 16.12.2020, тобто з дня, наступного за днем смерті годувальника.

В обґрунтування позову зазначає, що є дружиною померлого ОСОБА_2 , який отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) як працівник льотного складу. Після смерті чоловіка звернулася до відповідача з заявою щодо проведення перерахунку, у зв`язку із переходом з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Рішенням від 24.09.2021 № 13 пенсійний орган відмовив у такому переведенні, посилаючись на недоцільність, оскільки розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника після переведення склав би 1854,00 грн, що є меншим від розміру отримуваної нею пенсії за віком, яка станом на 24.09.2021 складає 3984,60 грн.

Позивач вважає таке рішення протиправним та вказує, що розмір пенсії по втраті годувальника повинен обчислюватися виходячи з фактичного розміру пенсії за вислугу років, яку отримував померлий годувальник, у спірному випадку має призначатися у розмірі 50 відсотків від 17 690,00 грн та відповідно складати 8 845,00 грн.

Ухвалою суду від 09.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалою суду від 18.11.2021 задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 09.11.2021.

09.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідач проти позову заперечує вказуючи, що у спірному випадку померлий отримував пенсію як працівник льотного складу, призначену відповідно до Закону № 1788-XII. Законодавство не передбачає обчислення пенсії по втраті годувальника, виходячи з фактичного розміру пенсії за вислугу років працівнику льотного складу, а вказує на її розмір, виходячи з розрахунку пенсії за віком, яка б йому виплачувалась відповідно до норм Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV). Іншого цим законом не передбачано.

Відповідач вказує, що розмір пенсії по втраті годувальника склав би 1854,00 грн (50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника), станом на 24.09.2021 розмір пенсії позивача за віком складає 3984,60 грн.

Відповідач просить відмовити у позові.

У судовому засіданні 09.12.2021 представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.33).

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні оголошено перерву, повторно витребувано у відповідача матеріали пенсійних справ ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

13.12.2021 до суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивача наполягає на праві ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється саме від доходу, який мав годувальник на час настання смерті, тобто від отримуваної ним суми пенсії. Посилається на висновки Верховного Суду, які наводила і в позові, викладені у справі №636/2100/16-а (а.с.42-44).

10.01.2022 до суду надійшли матеріали пенсійних справ ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.47-80).

У судове засіданні 13.01.2022 учасники справи не прибули, проте подали клопотання про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження.

З огляду на положення частини третьої статті 194, частини четвертої статті 229 КАС України суд продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні 09.12.2021, дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років як працівник льотного складу відповідно до статті 54 Закону № 1788-XII.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 16.12.2020 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

ОСОБА_1 , дружина померлого ОСОБА_2 (свідоцтво про укладення шлюбу серії І-БВ від 24.10.1974, а.с.11), отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААД , виданого Пенсійним фондом України 18.09.2009 (а.с.12).

ОСОБА_1 18.02.2021 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про перерахунок пенсії у зв`язку з переведенням її із пенсії за віком на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, після смерті чоловіка ОСОБА_2 (а.с.48-49).

Листом Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області від 03.03.2021 №1900-0305-8/6517 заявниці відмовлено у переведення на пенсію по втраті годувальника через недоцільність (а.с.71).

ОСОБА_1 повторно 23.09.2021 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про перерахунок пенсії у зв`язку з переведенням її із пенсії за віком на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, після смерті чоловіка ОСОБА_2 (а.с.78).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області від 24.09.2021 №13 відмовлено у переведення на пенсію по втраті годувальника через недоцільність (а.с.14, 80). У цьому рішенні відповідач зазначив, що годувальник одержував пенсію відповідно до Закону № 1788-XII як працівник льотного складу, що не передбачає призначення пенсії по втраті годувальника. Пенсія по втраті годувальника призначається відповідно до статті 36 Закону № 1058-IV. За попереднім розглядом пенсійної справи встановлено, що при переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника розмір пенсії заявниці розраховано з урахуванням страхового стажу годувальника 27 років 10 місяців 25 днів та заробітку годувальника за період з 01.03.1987 року по 29.02.1992 та по даним персоніфікованого обліку з 01.07.2000-31.03.2001, який для розрахунку пенсії склав 9659,29 грн, індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітної плати - 1,77999 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в України, з якої сплачено страхові внески обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016, 2017 роки - 5426,60 грн, тому розмір пенсії по втраті годувальника склав би 1854 грн 00 коп. Станом на 24.09.2021 розмір пенсії позивача за віком складає 3984,60 грн, тобто перехід на пенсію по втраті годувальника є недоцільним через значно менший розмір такої пенсії.

Рішення про відмову у призначенні пенсії надіслано позивачці з супровідним листом від 06.10.2021 (а.с.13).

Позивачка вважає таку відмову відповідача протиправною, а тому звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулює Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі статтею 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).

Отже, оскільки за змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважається дружина, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, то ОСОБА_1 має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Така обставинами не є спірною та визнається учасниками справи.

У цій справі спірні правовідносини стосуються питання обчислення розміру пенсії по втраті годувальника, яка призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (при цьому годувальник отримував пенсію за вислугу років, призначену згідно зі статтею 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник льотного складу) зокрема, чи виходячи

з розміру фактично отримуваної годувальником за життя пенсії за вислугу років,

або ж з розміру пенсії за віком померлого годувальника, розрахованої за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із наявних у пенсійного органу даних про його страховий стаж та заробіток.

Дані питання були предметом розгляду Верховним Судом у подібних справах. Так, Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №523/13150/16-а та від 06.04.2021 у справі № 617/724/16-а вже вирішував питання правильного застосування норм матеріального права щодо обчислення розміру пенсії по втраті годувальника, який за життя не отримував пенсію за віком, а отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У цих постановах викладена правова позиція такого змісту.

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №676/6529/15-а, від 11.07.2019 у справі №667/1568/16, у постанові від 06.02.2020 у справі № 751/11477/16-а.

Верховний Суд звертав увагу й на те, що стаття 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Враховуючи викладене, оскільки у справі, яка розглядається, позивач звернулася за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника, а не за вислугою років померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи приведені правові висновки Верховного Суду стосовно застосування статті 37 Закону №1058-IV, а також відсутність підстав для відступлення від зазначеного правового висновку, суд вважає правомірним рішення відповідача стосовно розрахунку розміру пенсії позивачки у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру пенсії за віком померлого чоловіка позивача.

При цьому, за приписами пункту 4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Приписи наведеної правової норми необхідно застосовувати й у спірному випадку, оскільки, як встановлено судом, позивачка вже отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, а тому призначення іншого виду пенсії, передбаченому цим же Законом, в іншому розмірі, за своєю суттю, є тотожним перерахунку пенсійної виплати й, до того ж, внаслідок цього її розмір зміниться у бік зменшення, що, у розумінні вказаних вище законодавчих приписів є неприпустимим і виключає можливість прийняття суб`єктом владних повноважень рішень або вчинення ним дій, які б звужували зміст, обсяг існуючих соціальних гарантій.

У цій справі відповідач, здійснивши розрахунок пенсії за віком померлого годувальника - чоловіка позивачки, який належав би до виплати, вказав, що 50 відсотків такої пенсії становить 1854,00 грн і це є меншим за розмір пенсії, яку вже отримує позивачка (3984,60 грн), а тому вважає такий перерахунок недоцільним.

Відтак, відповідач обґрунтовано та підставно відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії у зв`язку з її переходом з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Доводи позивача про те, що при вирішенні питання про призначення спірної пенсії, відповідач повинен був враховувати розмір призначеної померлому годувальнику пенсії за вислугу років 17690,00 грн, засновані на неправильному розумінні статті 37 Закону №1058-IV, якою, як вже зазначалось вище, передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи саме з розміру пенсії за віком.

Стосовно посилання представника позивачки на висновки Верховного Суду, викладені у справі №636/2100/16-а, то такі не є релевантними щодо спірних правовідносин у цій справі.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач довів правомірність оскаржуваної відмови ОСОБА_1 у переході на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 , виходячи з розміру його пенсії 17690 грн, отримуваної ним на день смерті.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі дотримані, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що визначені законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що в позові слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у позові не підлягають до розподілу судові витрати, понесені позивачкою.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складений та підписаний 13 січня 2022 року.

Суддя Чепенюк О.В.