Справа № 480/10596/21
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській обл.), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФУ у Київській обл.), Пенсійного фонду України (далі - відповідач-3, ПФУ), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-4, ГУ ПФУ в Сумській обл.), в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:
- зобов`язати орган Пенсійного фонду України повторно розглянути подану через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності та зарахувати до загального стажу період навчання з 01.09.1984 по 01.05.1986, період проходження військової служби з 28.05.1987 по 30.06.1989 та всі періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 .
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 14.09.2021 звернувся через портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії по інвалідності, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 21.09.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу 13 років (наявний 4 роки 3 місяці 8 днів). До страхового стажу не зараховано всі періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 , які внесено з порушенням п. 2.11 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974, а саме: відсутній відтиск печатки підприємства (або печатка відділу кадрів) на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки. Також не зараховано період проходження військової служби з 28.05.1987 по 30.06.1989, оскільки виявленні розбіжності між паспортними даними і даними у військовому квитку заявника (Давиденко - Давыденко). Окрім того, в Рішенні зазначено, що записи з 16.09.1986 по 25.03.1987 та з 15.11.1989 по 19.02.1990 внесені з порушенням п. 2.4 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974, а саме: відсутній наказ при прийнятті та наявне виправлення при звільненні з роботи.
На переконання ОСОБА_1 , рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності є протиправними, оскільки дотримані всі вимоги встановлені законодавством для здійснення призначення вищевказаного виду пенсії. В зв`язку з цим, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з позовними вимогами не погодилось, у відзиві на позовну заяву (а.с.47-57) зазначило, що при винесені оскаржуваного рішення діяло у межах та у спосіб, визначений нормами чинного законодавства.
Крім того, ПФУ зауважив на тому, що вимога призначити пенсію є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому більш прийнятним та ефективним способом захисту прав позивача, які, на його думку, були порушені, було б заявлення вимоги про повторний розгляд заяви про призначення пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України, рішення якого оскаржується та який розглядав заяву про призначення пенсії, на повторному розгляді якої позивач наполягає.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , 14.09.2021 звернувся через портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 21.09.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу 13 років (наявний 4 роки 3 місяці 8 днів). До страхового стажу не зараховано всі періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 , які внесено з порушенням п. 2.11 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974, а саме: відсутній відтиск печатки підприємства (або печатка відділу кадрів) на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки. Також не зараховано період проходження військової служби з 28.05.1987 по 30.06.1989, оскільки виявленні розбіжності між паспортними даними і даними у військовому квитку заявника (Давиденко - Давыденко). Окрім того, в Рішенні зазначено, що записи з 16.09.1986 по 25.03.1987 та з 15.11.1989 по 19.02.1990 внесені з порушенням п. 2.4 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974, а саме: відсутній наказ при прийнятті та наявне виправлення при звільненні з роботи.

При повторному зверненні позивача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13.10.2021 №46, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу 13 років (наявний 6 років 04 місяці 15 днів). До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.09.1986, оскільки титульна сторінка не завірена печаткою; період навчання з 01.09.1984 по 06.01.1986, оскільки прізвище в свідоцтві не відповідає паспортним даним.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Так, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зазначає, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки на титульному аркуші відсутня печатка підприємства або відділу кадрів, а також підпис відповідальної особи, чим порушено п. 2.11 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена наказом Держкомпраці СРСР за №162 від 20.06.1974 р.

Пунктом 2.11 Інструкції № 58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Отже, п. 2.12 Інструкції № 58 не містить таких наслідків як недійсність трудової книжки у зв`язку з відсутністю на титульному аркуші трудової книжки печатки підприємства або відділу кадрів, на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Крім того, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не було зараховано до страхового стажу період з 16.09.1986 по 25.03.1987 року та з 15.11.1989 по 19.02.1990, оскільки у трудовій книжці відсутній наказ при прийнятті та наявне виправлення при звільненні з роботи.

Так, судом встановлено, що в період з 16.09.1986 по 25.03.1987 року позивач працював на посаді "автослесаря по 3 разряду в ЦРМ Сумского производственного транспортного обьединения АгропромТранс", з 15.11.1989 по 19.02.1990 на посаді маляра в "Производственном колперативе "Цвет", що підтверджується записом у трудовій книжці НОМЕР_2 (а.с.11)

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 ), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 N 412), (надалі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Суд критично оцінює таку як підставу для відмову у зарахуванні стажу, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд зазначає, що зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назви підприємств та періоди роботи, з аналізу усіх граф трудової книжки (відомості про накази, реквізити посадових осіб, що вчиняли записи, тощо).

Більше того, органи Пенсійного фонду наділені правом звернення до підприємств із відповідними запитами щодо підтвердження певних відомостей щодо особи, яка звертається за призначенням пенсії, проте, доказів використання такого права відповідачем суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Приймаючи рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, крім іншого, не зараховано період проходження військової служби з 28.05.1987 по 30.06.1989, у зв`язку з наявністю розбіжностей між паспортними даними і даними у військовому квитку (Давиденко-Давыденко), однак, суд зазначає, що розбіжність виникла внаслідок написання прізвища в записах на різних мовах -російською (виключно якою здійснювались записи за часів Радянського Союзу) та українською - в паспорті позивача. Крім того, дійсність проходження військової служби у вказаний період додатково підтверджується довідкою Сумського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 07.10.2021 №2/1697 (а.с.22)

Щодо не зарахування ГУ ПФУ у Київській області періоду навчання з 01.09.1984 по 01.05.1986, оскільки прізвище в свідоцтві не відповідає паспортним даним, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637, час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника (студента, учня, аспіранта, клінічного ординатора) здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник (студент, учень, аспірант, клінічний ординатор) не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (ч. 1 ст. 44 Закону №1058).

При цьому, згідно з п. 4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Свідоцтво серії НОМЕР_3 від 12.06.1986 (а.с.19), видане " ОСОБА_2 ", підтверджує період навчання за програмою підготовки водіїв транспортних засобів категорії "С" з 01.09.1984 по 01.05.1986, скріплене підписом та завірене печаткою, не містить виправлень та неточностей.

При цьому суд зазначає, що відповідачем не вжито заходів, передбачених п. 4.2 Порядку №22-1, так як, територіальним органом Пенсійного фонду не направлено запит безпосередньо до навчального закладу щодо підтвердження відомостей, викладених у вищевказаному свідоцтві.

Суд вважає, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на призначення пенсії через невідповідність прізвища в паспорті та свідоцтві та неможливістю перевірити первинні документи, на підставі яких вони були видані, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути.

Зі свого боку, позивач вчинив всі необхідні для призначення пенсії дії та надав всі документи для врахування їх при обчисленні розміру пенсії, а відтак, ОСОБА_1 не може нести тягар відповідальності за надання навчальним закладом документів та неможливість відповідача, у зв`язку з цим їх перевірити.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що у ході розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не подано доказів відповідності закону (ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені відповідачем в основу оскарженого рішення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від 21.09.2021 №46 та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від 13.10.2021 №46 не відповідають критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В той же час, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбачений пункту 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області відповіді на заяви позивача про призначення пенсії по інвалідності надавались за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961, а відтак, електронна пенсійна справа, яка була отримана для опрацювання була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що належним та цілком ефективним способом порушених прав позивача у даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до загального стажу позивача період навчання з 01.09.1984 по 01.05.1986, період проходження військової служби з 28.05.1987 по 30.06.1989 та всі періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по даній справі.

На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн., сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від 21.09.2021 №46.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від 13.10.2021 №46.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1, ) зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_4 ) період навчання з 01.09.1984 по 01.05.1986, період проходження військової служби з 28.05.1987 по 30.06.1989 та всі періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 та прийняти рішення про призначення пенсії по інвалідності, з дати звернення із заявою, а саме 14.09.2021, з урахуванням висновків суду по даній справі, здійснивши відповідні виплати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових стрільців, 12, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_4 ) витрати на оплату судового збору в сумі 454 грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_4 ) витрати на оплату судового збору в сумі 454 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко