Справа № 495/9406/21
Суддя: Прийомова О. Ю.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/9406/21
№ провадження 2-аз/495/1/2022
УХВАЛА

Про забезпечення позову

"24" січня 2022 р. м. Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Департаменту патрульної служби Котлобай Костянтина Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Департаменту патрульної служби Котлобай Костянтина Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

21.01.2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, згідно якої заявник просить суд: забезпечити адміністративний позов ОСОБА_1 шляхом: зупинення дії оскаржуваної постанови інспектора ДПС про накладення адміністративного стягнення; зупинення державним виконавцем стягнення на підставі постанови інспектора ДПС про накладення адміністративного стягнення до ухвалення рішення в адміністративній справі, в т.ч. скасування арештів на рахунки позивача.

При цьому, ОСОБА_1 вказує на той факт, що на підставі оскаржуваної постанови інспектора ДПС Котлобай К.В. відкрито виконавче провадження та державним виконавцем прийняті заходи до примусового виконання зазначеної постанови.

Заявник звертає увагу, що зміст позовних вимог ОСОБА_1 направлений на скасування постанови, як виконавчого документа, за яким відкрито виконавче провадження та відбувається примусове стягнення.

При цьому, дії державного виконавця щодо арешту майна, рахунків позивача ведуть до значних обмежень його діяльності та в разі їх продовження можуть призвести до невідворотних наслідків, в т.ч. припинення господарської діяльності.

Разом з тим, час розгляду даної справи за адміністративним позовом буде залежати від багатьох чинників не залежних від суду та позивача подання відповідачем клопотань, надання доказів, можлива неявка в судове засідання, тощо.

У разі визнання судом оскаржуваної постанови протиправною та її скасування, поновлення порушеного права його значно ускладниться, оскільки до цього часу на його майно може бути звернуто стягнення.

Тож, невжиття заходів забезпечення позову несе небезпеку заподіяння шкоди його правам, його свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, оскільки виконавчий орган може примусово стягнути суму штрафу шляхом примусової реалізації належного йому нерухомого майна, списання коштів з розрахункових рахунків, в т.ч. в рахунок погашення виконавчого збору, відповідно він буде змушений докладати додаткових зусиль для необхідності поновлення своїх прав на майно.

З огляду на вищевикладене, заявник просив задовольнити його заяву та вжити заходів забезпечення позову.

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів частин 4, 5, 6 ст. 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З системного аналізу зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 № 9 та Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року №2, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З викладеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

У той же час заходи забезпечення адміністративного позову мають бути належними та відповідними заявленому адміністративному позову, стосуватись прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі з приводу порушення яких заявлено адміністративний позов.

Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

- наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

- ймовірності виникнення ускладнень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

З матеріалів справи вбачається, що постановою інспектора ДПП Котлобай К.В. серія 1АВ № 02927313, притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Отже, оскаржувана постанова є виконавчим документом та може бути передана для примусового виконання до виконавчої служби для вчинення відповідних заходів примусу.

Передача оскаржуваної постанови до державної виконавчої служби та вчинення заходів, направлених на її примусове виконання призведе до ускладнення ефективного захисту прав позивача та поновлення оспорюваних інтересів.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, серед іншого, є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону №1404-VIII, у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Позивач займається адвокатською діяльністю, а тому накладення арешту майна та рахунків може призвести до значних обмежень його діяльності, в т.ч. вплинути на репутацію позивача, яку важко буде відновити у разі встановлення неправомірності оскаржуваної постанови.

Норми статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII не містять підстав для зупинення виконавцем виконавчих дій у разі оскарження боржником постанови про накладення штрафу у судовому порядку, а тому звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду, враховуючи початок здійснення примусового виконання оскаржених постанов, не гарантує захист його прав та інтересів до вирішення даної справи по суті.

Разом з тим, згідно ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, що також узгоджується з передбаченим п.5 ч.1 ст.151 КАС України видом засобів забезпечення позову.

З аналізу наведеного встановлено, що після відкриття виконавчого провадження зупинення виконавчих дій можливе лише на підставі рішення суду.

У разі відсутності такого, арештовані кошти підлягають зарахуванню на рахунки, відкриті головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування.

У разі недостатності коштів звертається стягнення на майно боржника та в подальшому здійснюється його реалізація.

Таким чином, примусове виконання оскаржуваної постанови про накладення штрафу може призвести до завдання значної шкоди інтересам позивача та негативних наслідків у вигляді звернення стягнення на кошти, майно тощо, накладення заборони розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності.

При цьому, без вжиття заходів забезпечення позову усунути негативні наслідки буде неможливо або для цього необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З позиції суду вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, зупинення дії оскаржуваної постанови інспектора ДПС не порушить прав та законних інтересів стягувача (відповідача) чи інших осіб.

На переконання суду, суттю інституту забезпечення позову є тимчасовий захист позивача в адміністративному процесі, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, заборони відповідачу вчиняти певні дії, встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії, заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при здійсненні судочинства застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Так, зокрема, у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскільки нормами чинного законодавства не визначено механізм або підстави зупинення виконання оскаржуваної до суду постанови про накладення штрафу та невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскарженої постанови, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, може значно ускладнити поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, заява про забезпечення адміністративного позову в частині зупинення дії оскаржуваної постанови інспектора ДПС Котлобай Костянтина Вікторовича є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Разом з тим, як було вище зазначено за текстом ухвали, підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови.

Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме зупинення виконавчого провадження вирішується безпосередньо державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Водночас, до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

До заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивачем не приєднано жодних доказів відкритого виконавчого провадження на виконання оскаржуваної постанови інспектора ДПС про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , а тому вимоги щодо зупинення державним виконавцем стягнення на підставі постанови інспектора до ухвалення рішення в адміністративній справі, в т.ч. скасування арештів на рахунки позивача, у випадку відсутності належних доказів їх накладення є передчасними, у зв`язку з чим суд вважає правильним відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в цій частині.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 241, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Департаменту патрульної служби Котлобай Костянтина Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Зупинити дію постанови інспектора ДПП Котлобай Костянтина Вікторовича, серія 1АВ № 02927313, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн, до набрання законної сили судовим рішенням у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Департаменту патрульної служби Котлобай Костянтина Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: