Справа № 640/5607/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року м. Київ № 640/5607/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.02.2020

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.02.2020 № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до податкового повідомлення- рішення ГУ ДПС у м. Києві від 07.10.2019 № 0-2655 позивачу було визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості, за податковий період - 2018 рік у сумі 38 391, 63 грн. Згідно платіжного доручення № 636 від 12.12.2019 податкове зобов`язання оплачено позивачем у повному обсязі, а відтак, податкове повідомлення-рішення від 12.02.2020 № , яким позивачку зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10 % у сумі 3 839, 16 грн. за затримку сплати грошового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості, за податковий період - 2018 рік у сумі 38 391,63 грн. є протиправним. Щодо податкового повідомлення рішення від 18.09.2017 №102618-13, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік в сумі 29 956,67 грн., то таке податкове повідомлення-рішення було надіслано позивачці лише 27.11.2017, тобто після 01.07.2017. Щодо податкового повідомлення-рішення № від 12.02.2020, то позивачка зазначила, що враховуючи те, що ГУ ДФС у місті Києві було надіслано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 18.09.2017 №102618-13, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік після 01.07.2017, то позивачка підлягає звільненню від відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням №102618-13 від 18.09.2017. Крім того, сума грошового зобов`язання, визначена податковим повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 18.09.2017 №102618-13 оплачена позивачкою 29.01.2019, про що вказано в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 у справі № 640/533/19.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення заперечив, з огляду на те, що за результатами перевірки складено акт камеральної перевірки з питання несвоєчасності сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб від 27.01.2020 № 1552/26-15-33-14/ НОМЕР_1 . Як свідчать обставини справи, ОСОБА_1 порушено строки сплати нарахованої суми грошового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб, передбачених п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Кодексу. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 126 Кодексу, ГУ ДПС у м. Києві винесено ППР від 12.02.2020 № на суму 3839,16 грн. та № у на суму 12717,89 грн.

У відповіді на позовну заяву позивачка вказала, що ДФС у м. Києві надіслало із пропуском строку, визначеного Податковим кодексом України, а саме після 01 липня поточного року податкові повідомлення-рішення, що виключає відповідальність за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомості, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якої 359,7 кв.м.

Контролюючим органом сформовано податкове повідомлення-рішення № 0010217-13 на суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 29956, 67 грн., та сформовано податкове повідомлення-рішення № 0010217-13 на суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 29956, 67 грн., яке направлено 27.11.2017 позивачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 у справі №640/533/19 за позовом ГУ ДФС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 63 589,47 грн. встановлено, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 та за 2017 роки в сумі 63 589,47 грн., який визначений податковими повідомленнями-рішеннями від 18.09.2017 № 102618-13 та від 19.04.2018 № 0-2655, ОСОБА_1 було сплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 29.01.2019 № 0.0..1, а тому, на момент винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, сума в розмірі 63 589,47 грн. не може вважатися податковим боргом.

12.02.2020 Головним управлінням Державним податкової служби у м. Києві винесено податкове повідомлення рішення №, яким встановлено порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 18.09.2017 та від 11.06.2018 №0-255, у зв`язку з чим застосовано до останньої штрафні санкції у сумі 20%, що складає 12 717, 89 грн.

12.02.2020 Головним управлінням Державним податкової служби у м. Києві винесено податкове повідомлення рішення №, яким встановлено порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов`язання за податковим повідомленням -рішенням №0-2655, у зв`язку з чим, застосовано до останньої штрафні санкції у сумі 10%, що складає 3839,16 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення- рішення протиправними, позивачка звернулася із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 податкового кодексу України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За приписами абзацу першого підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.

Відповідно до пункту «а» підпункту 266.10. пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Законом № 2245-VIII від 07.12.2017, який набрав чинності з 01.01.2018, пункт 266.10 статті 266 Податкового кодексу доповнено підпунктами наступного змісту: « 266.10.2. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.»; « 266.10.3. Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.».

Отже, положеннями Податкового кодексу, чинними на час нарахування контролюючим органом позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015-2018 роки, передбачалось, що податкові повідомлення-рішення про сплату сум такого податку надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). При цьому такий платник податків був зобов`язаний сплатити нараховані контролюючим органом суми податку протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Крім того, за приписами пункту 126.3 статті 126 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2018, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Як убачається зі змісту акта перевірки від 27.01.2020 №1552/26-15-33-14/ НОМЕР_1 про результати камеральної перевірки на підставі якого відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, перевіряючими встановлено порушення позивачем пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України, а саме: граничних термінів сплати визначених грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб за 2017-2019 роки.

Так, за податковим повідомленням - рішенням від 11.06.2018 №0-2655 встановлено порушення сплати податкового зобов`язання на 160 днів, за податковим повідомленням рішенням від 18.09.2017 №102618-13 - 336 днів, за податковим повідомленням - рішенням від 07.10.2019 №0-2655 - 2 дні.

Позивачем наголошено, що 07.10.2019 контролюючим органом було сформовано податкове повідомлення - рішення №0-2655, тобто із сплином строків, встановлених п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, враховуючи викладене, штрафні санкції застосуванню не підлягають. Крім того, грошове зобов`язання сплачено позивачем згідно платіжного доручення №636 - 12.12.2019.

У свою чергу, контролюючий орган зазначив, що кінцевим строком сплати грошового зобов`язання за податковим повідомленням - рішенням від 07.10.2019 №0-2655 є 07.10.2019.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.02.2020 №, то суд зазначає наступне.

Згідно з п.266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується:

а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Відповідно до п.102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

За вказаних обставин, податковий орган вправі в межах строків передбачених пунктом 102.1 статті 102 ПК України, тобто протягом 1095 днів, визначити грошове зобов`язання платнику податків за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Порушення строків складання податкового повідомлення-рішення згідно п. 266.7.2 ст. 266 ПК України призводить до звільнення платника податків від відповідальності, передбаченої ПК України лише за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

ПК України не містить норм, які вказують про звільнення саме від сплати грошового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» у разі порушення строків складання податкового повідомлення-рішення згідно п.266.7.2 ст. 266 ПК України.

Недотримання строків передбачених п.266.7.2 ст. 266 ПК України може свідчити лише про недотримання відповідачем процедури їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірних податкових повідомлень-рішень і, як наслідок, їх скасування.

Якщо податкове повідомлення-рішення податкового органу прийнято ним у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 820/1975/17 та у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 808/144/18.

Пропуск податковим органом, встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення (до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правильність здійсненого податковим органом нарахування, та не може бути самостійною підставою для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 12.02.2020 № .

Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.02.2020 №, суд зазначає слідуюче.

Як вбачається з матеріалів справи, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 63 589,47 грн., який визначений податковим повідомленням-рішенням від 18.09.2017 № 102618-13, ОСОБА_1 було сплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 29.01.2019 № 0.0..1.

В акті перевірки від 27.01.2020 №1552/26-15-33-14/ НОМЕР_1 , контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем пропущено граничний строк оплати податку на нерухоме майно на 336 днів, оскільки граничним строком сплати даного грошового зобов`язання є 18.08.2017.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 18.09.2017 № 102618-13 було направлено відповідачем на адресу позивача, яка відповідає місцю реєстрації останньої, однак, таке податкове повідомлення-рішення повернулось до контролюючого органу з відміткою органу поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання» - 23.12.2017, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 184.

Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за №124/28254 (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно підпункту 3 пункту 1 розділу ІІ зазначеного Порядку, контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо згідно із законодавством з питань державної митної справи, податковим та іншим законодавством відповідальним за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

За приписами пункту 2 розділу ІІ Порядку, у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами: «Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1).

Розділом ІІІ Порядку встановлено, що структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (заступнику керівника) контролюючого органу, а складене відповідно до Митного кодексу України - керівнику або виконуючому його обов`язки.

Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою «Ф») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб (пункт 1).

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення (пункт 3).

Системний аналіз вказаних положень Порядку у сукупності із положеннями підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, дає підстави для висновку про те, що податкові повідомлення-рішення про сплату сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вважаються врученими фізичній особі, якщо такі податкові повідомлення-рішення надсилались платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 18.09.2017 № 102618-13 було належним чином вручене позивачу, що відповідно створює для останнього обов`язок сплати такого податку протягом 60 календарних днів.

Позивачем не заперечується факт того, що податок за 2016 рік фактично сплачено нею 29.01.2019, основним аргументом позивачки щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення- рішення є порушення контролюючим органом строків надіслання податкового повідомлення-рішення від 18.09.2017 № 102618-13.

Судом вже було зроблено висновок щодо строків надіслання контролюючим органом податкового повідомлення - рішення та зазначено, що порушення строку направлення податкового повідомлення рішення, само по собі не впливає на його законність та відсутність у позивача обов`язку щодо сплати податкового зобов`язання. До того ж, податкове повідомлення - рішення про сплату сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітний період, повинно надсилатись платнику податків до 1 липня відповідного року, але в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 ПК України.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведених норм права свідчить, що податковий обов`язок є безумовним і першочерговим. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку законодавчо покладено на платника податків. А саме за несвоєчасну сплату платником податків узгодженої в установленому порядку суми грошового зобов`язання, такий притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах визначених Податковим кодексом України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем порушено граничні строки сплати грошового (податкового) зобов`язання за 2017 рік, у зв`язку з чим, контролюючим органом правомірно застосовано до останньої штрафні санкції у розмірі 20%.

При цьому, суд звертає увагу, що в межах адміністративної справи №640/533/19 судом досліджувалося питання щодо наявності/відсутності у позивачки податкового боргу, в той же час, питання строків сплати грошового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не було предметом вказаного вище спору та відповідно предметом судового розгляду.

Щодо порушення строків сплати податкового зобов`язання за податковим повідомленням - рішенням від 11.06.2018 №0-2655, суд зазначає слідуюче.

Як вбачається зі змісту податкового повідомлення-рішення від 12.02.2020 № останнє винесено у зв`язку із пропуском ОСОБА_1 строків сплати грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Згідно долученого до податкового повідомлення - рішенням від 11.06.2018 №0-2655 розрахунку вбачається, що податковий борг виник внаслідок порушення строків сплати боргу за податковим повідомленням-рішенням від 18.09.2017 № 102618-13, оцінка якому була надана вище та за податковим повідомленням-рішенням від 11.06.2018 №0-2655.

З матеріалів справи вбачається, що податкове повідомлення-рішення від 11.06.2018 №0-2655 направлено на адресу позивачки рекомендованим листом з повідомленням про вручення - 09.07.2017, однак, останнє повернулося за закінченням строку зберігання.

Згідно пояснень відповідача, податок за 2017 рік, який нараховано, згідно податкового повідомлення-рішення від 11.06.2018 №0-2655 було сплачено позивачем 29.01.2019, чим порушено граничний строк сплати на 160 днів.

Позивачем також не заперечувалося у письмових поясненнях факт сплати грошового зобов`язання за 2017 рік - 29.01.2019.

У той же час, позивачка не надала суду жодних інших доказів, які б свідчили про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення рішення, окрім порушення відповідачем строку направлення податкового повідомлення-рішення від 11.06.2018 №0-2655, яке стало підставою для нарахування оскаржуваного штрафу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення від 12.02.2020 № прийняте відповідачем у межах строку, визначеного підпунктами 266.10.2, 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України, а відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Суддя А.С. Мазур