Справа № 400/5769/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/5769/20

Головуючий І інстанції Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Димерлія О.О., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення 02.03.2021р.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-спец-техніка» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

14.12.2020р. ТОВ «Агро-спец-техніка» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДПС у Миколаївській області, у якому просило суд визнати протиправним та скасувати наказ від 08.12.2020р. №349 «Про проведення фактичної перевірки».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в оскаржуваному наказі відсутні чіткі посилання на конкретні фактичні підстави призначення спірної перевірки, окрім посилань на норми, які регулюють питання призначення фактичної перевірки.

Представник ГУ ДПС у Миколаївській області надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021р. (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ТОВ «Агро-спец-техніка» - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ від 08.12.2020р. №349 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Агро-спец-техніка»». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області на користь позивача судові витрати у розмірі 2102 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ГУ ДПС у Миколаївській області 08.04.2021р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.03.2021р. та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

28.04.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою відповідача, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2021р. вказану вище апеляційну скаргу відповідача було залишено без руху.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021р. за клопотанням апелянта продовжено строк усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою податкового органу, призначено її до розгляду в порядку письмового провадження та за клопотанням апелянта, замінено відповідача ГУ ДПС у Миколаївській області () на його правонаступника - ГУ ДПС у Миколаївській області (код ЄДРПОУ ВП 44104027) .

Позивач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ТОВ «Агро-спец-техніка» (), зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис, в стані припинення не перебуває та є платником ПДВ.

08.12.2020р. наказом в.о. начальника Головного управління ДПС у Миколаївській області №349 «Про проведення фактичної перевірки» вирішено провести з 10.12.2020р. фактичну перевірку ТОВ «АГРО-СПЕЦ-Техніка» за місцем здійснення діяльності: вул.Гоголя,6, ст.Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївської області, тривалістю 10 діб.

У спірному наказі зазначено, що дана фактична перевірка проводиться на виконання пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, а саме - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

В той же день, т.б. 08.12.2020р., на виконання вказаного наказу №349 видано направлення на перевірку, в якому, окрім іншого, зазначено, що мета перевірки дотримання вимог ПК України.

Проте, посадові особи ТОВ «АГРО-Спец-Техніка» відмовилися від підписання направлень на перевірку та фактично не допустили перевіряючи до проведення фактичної перевірки АЗС, про що, було складено відповідні акти.

14.12.2020р. у зв`язку з не допуском до проведення фактичної перевірки, уповноваженою особою контролюючого органу було прийнято рішення про застосування повного адміністративного арешту платника податків та подано відповідний позов про підтвердження правомірності цього адміністративного арешту до Миколаївського окружного адміністративного суду, який, в свою чергу, своєю ухвалою від 21.12.2020р. закрив провадження у справі №400/5780/20 на підставі п.2 ч.4 ст.283 КАС України.

Не погоджуючись із вказаними діями та наказом податкового органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності та необґрунтованості спірного наказу відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, повністю погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, обов`язки і повноваження посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючий орган має право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім НБУ), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1 ст.75 ПК України).

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Як передбачено п.80.1. ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

У відповідно ж до п.п.80.2.5 п.80.5 ст.80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Разом з тим, безпосередньою підставою проведення фактичної перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані спірний наказ, ні відзив на позов, на навіть апеляційна скарга, фактично не містять будь-яких посилань на отримання відповідачем будь-якої інформації (скарги, звернення) про порушення позивачем вимог законодавства.

Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, не надав до судів 1-ї та 2-ї інстанцій письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що дійсною підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала саме інформація про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, і у спірному наказі, в якому, як вже зазначалося вище, окрім посилання на норми ПК, що їх регулюють, чітко не відображено в рамках яких саме заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідач, в даному випадку, не довів належними і беззаперечними доказами наявність підстав в розумінні підпункту 80.2.5 пункту 8.2 статті 80 ПК України для проведення фактичної перевірки підприємства позивача, що, в свою чергу, і обумовлює скасування спірного наказу, як протиправного.

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу на те, що аналогічної правової позиції з цих спірних питань в останній час дотримується і Верховний Суд, зокрема, в своїх постановах від 08.09.2020р. по справі №640/21536/19, від 19.11.2020р. по справі №160/7971/19.

Відповідно до ч.4 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Що ж стосується посилання представника відповідача на іншу, т.б. раніше висловлену позицію Верховного Суду з розгляду аналогічних спорів, а саме на постанови ВС від 22.05.2018р., 05.11.2018р. та 07.11.2019р., то останні не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суди повинні застосовувати більш пізню існуючу судову практику Верховного Суду, яка склалась в 2020-2021р.р., яка містить інші правові висновки (т.б. які зазначені у даній постанові) щодо застосування норми п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, ніж були викладені раніше.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія вважає, що суд 10ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність і передчасність спірного наказу №349 відповідача та необхідність його скасування.

Інші аргументи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах податкового законодавства та спростовуються матеріалами справи.

До того ж, варто також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21.01.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: О.О. Димерлій

В.О. Скрипченко