Справа № 400/79/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/79/20

Категорія: 108020200

Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної митної служби в особі Миколаївської митниці як відокремленого структурного підрозділу на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської митниці ДФС України, Комісії з припинення Миколаївської митниці ДФС, Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Миколаївської митниці ДФС, комісії з припинення Миколаївської митниці ДФС та Чорноморської митниці Держмитслужби, в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA504000/2019/000317/2 від 17 липня 2019 р.;

зобов`язати Миколаївську митницю ДФC здійснити митне оформлення товарів за митною вартістю, заявленою за митною декларацією № UA504170/2019/007793 від 11 липня 2019 р. декларантом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем для митного оформлення були подані необхідні документи, які підтверджували всі складові задекларованої митної вартості автомобіля. Миколаївська митниця не повідомила, які розбіжності чи ознаки підробки або відсутність яких відомостей стали причиною вимоги про надання додаткових документів. Не зазначено, з яких причин рахунок від 04 липня 2019 р. № 20434 не є платіжним документом. Позивач звертався до продавця з проханням видати додатковий бухгалтерський документ, однак продавець повідомив про відсутність будь-якого іншого документа, окрім рахунку від 4 липня 2019 р. № 20434. Подані позивачем до митної декларації документи дають змогу встановити митну вартість автомобіля, а Миколаївською митницею не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до Миколаївської митниці ДФС, комісії з припинення Миколаївської митниці Державної фіскальної служби, Чорноморської митниці Держмитслужби задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA504000/2019/000317/2 від 17 липня 2019 р.

У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання здійснити митне оформлення товарів за митною вартістю, заявленою в митній декларації № UA504170/2019/007793 від 11 липня 2019 р., відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 420,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Держмитслужба в особі Миколаївської митниці як відокремленого структурного підрозділу подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що під час митного оформлення ввезеного позивачем автомобіля, АСАУР була згенерована форма контролю за кодами 105-2, 106-2. Для підтвердження митної вартості позивачу було запропоновано надати додаткові документи. Позивач повідомив, що додаткові документи надаватись не будуть, на підставі чого посадовою особою УАМПтаМТР було винесено рішення, яким митну вартість товару скориговано з урахуванням раніше визначених митних вартостей. Під час митного оформлення позивачем не надано жодного додаткового документа для підтвердження заявленої митної вартості, які зазначені в електронних повідомленнях, направлених йому під час митного оформлення, та зазначених у ч.3 ст.53, у ч.1 ст.368 МК України, зокрема не надано банківський документ щодо здійснення оплати за товар, відсутня документальна інформація щодо способу розрахунку (готівка, безготівкова, акредитив тощо). Разом з цим, скаржник зауважує, що Листом від 23.10.2019 № 5363/8/14-70-19-40 Миколаївською митницею ДФС були надані ґрунтовні пояснення щодо визначення митної вартості вказаного транспортного засобу, інформацію про джерела, використані при їх визначенні, виявлені неточності в документах, підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 липня 2019 р. уповноважена особа позивача подала до Миколаївської митниці ДФС митну декларацію № UA504170/2019/007793 про ввезення на територію України автомобіля марки Ford, модель Transit/Tourneo, 2013 року випуску. Заявлена позивачем митна вартість, визначена за основним методом, склала 5 042,0 євро (т. 1 а. с. 141).

До митної декларації позивач долучив рахунок від 4 липня 2019 р. № 20434 (т. 1 а. с. 143).

Під час митного оформлення, спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками (АСАУР), якою були згенеровані митні процедури у виді витребування документів від декларанта.

Митниця витребувала у позивача: 1) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам; 3) виписку з бухгалтерської документації щодо складових митної вартості (страхування, транспортних витрат розшифровкою маршруту, витрати понесені при знятті з обліку транспортного засобу, комісійна та брокерська винагорода); 4) каталоги, прейскуранти виробника товару; 5) копію митної декларації країни відправлення; 6) бухгалтерську документацію щодо транспортних та страхових витрат; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, про вартість транспортного засобу.

11 липня 2019 р. декларант надав Митниці відповідь про відсутність інших документів, крім тих, які первинно подавалися з митною декларацією № UA504170/2019/007793.

17 липня 2019 р. Миколаївською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA504000/2019/000317/2 і одночасно винесено картку відмови у митному оформленні (випуску) товару № UA504170/2019/00382 (т. 1 а. с. 50-53).

В рішенні про коригування митної вартості товарів № UA504000/2019/000317/2 зазначено, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (витрати понесені при знятті з обліку транспортного засобу, комісійна та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю), надані документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. Митна вартість ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, основою для визначення митної вартості є митна вартість оцінюваних товарів, яка визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митну вартість товару скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості, зокрема за ціною товару, який ввозився на митну територію України за митними деклараціями від 15 квітня 2019 р. № UA205040/2019/19221 і від 21 червня 2019 р. № UA206010/2019/414691.

Оскаржуваним рішенням збільшено митну вартість товару з 5 042,0 євро до 9 551,0 євро, що призвело до збільшення ПДВ на 41 325,62 грн.

Після прийняття Митницею рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач подав нову електронну митну декларацію від 17 липня 2019 р. № UA504170/2019/007986 (т. 1 а. с. 140).

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товару, позивач звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України. Листом від 4 листопада 2019 р. Державна фіскальна служба України повідомила про відсутність підстав для скасування рішення № UA504000/2019/000317/2 від 17 липня 2019 р.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, у наведених матеріалах відсутні розбіжності та вказані матеріали містять об`єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню, в свою чергу відповідачі не довели наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, а тому прийшов до висновку про скасування рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля.

При цьому вказав, що покладення на відповідача обов`язку задекларувати товар позивача за митною вартістю, заявленою за митною декларацією № UA504170/2019/007793 від 11 липня 2019 р., означатиме початок нової митної процедури, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання здійснити митне оформлення товарів за митною вартістю, заявленою за митною декларацією № UA504170/2019/007793 від 11 липня 2019 р.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями МК України від 13.03.2012 р. № 4495-VI, що набрав чинності з 01.06.2012 р.

Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року (справа №814/1996/15), від 22 травня 2018 року (справа №808/178/16), від 23 жовтня 2018 року (справа №820/1761/17), постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року (справа № 21-127а15), від 30 червня 2015 року (справа № 21-591а15), в яких зазначено, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається з матеріалів справи заявлена митна вартість у митній декларації № UA504170/2019/007793 визначена за основним методом виходячи з ціни правочину, склала 5 042,0 євро

До митної декларації позивачем додано пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України, та згідно з вимогами статті 368 МК України, які надають можливість перевірити митну вартість за першим методом.

При цьому, зазначена митна вартість товару не визнана митним органом. Відповідачем поставлено під сумнів правильність визначення митної вартості декларантом, вважаючи, що заявлена митна вартість автомобіля не підтверджена документально і не відповідає інформації щодо вартості даного транспортного засобу, оскільки під час митного оформлення, спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками (АСАУР), якою були згенеровані митні процедури у виді витребування документів від декларанта.

Вищезазначене зумовило направлення декларанту електронного повідомлення про надання додаткових документів на підтвердження числового значення заявленої митної вартості, а саме: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару, копію митної декларації країни відправлення, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, бухгалтерську документацію щодо транспортних та страхових витрат та інші.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з метою виконання вимог митного органу позивач звертався до продавця автомобіля з проханням надати додатковий бухгалтерський документ щодо оплати, однак листом від 30 липня 2019 р. йому повідомлено про відсутність інших документів, окрім рахунку від 4 липня 2019 р. № 20434. У зазначеному листі продавець підтвердив, що автомобіль придбано позивачем за ціною 5 042,0 євро, яку повністю сплачено.

Слід також звернути увагу й на те, що не завжди декларант має можливість надати документальні докази оплати товару, оскільки умовами договору може бути передбачено і розрахунок готівкою протягом певного періоду. До того ж, Митний кодекс України не вимагає саме платіжний документ, а передбачає тільки рахунок або інший документ, який визначає дійсну вартість товару.

При цьому колегія суддів також зазначає, що відсутність оплати за товар не впливає на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Щодо неподання позивачем до митної декларації, копію митної декларації країни відправлення, колегія суддів зазначає, що витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 МК України, а тому витребовування такого документу є необґрунтованим, оскільки не впливає на митну вартість товару.

Щодо документів про вартість страхування, то такі подаються виключно за умови, що таке страхування було здійснено, натомість відсутні підстави вважати, що позивачем було застраховано імпортований товар, а тому відповідні вимоги митного органу є безпідставними.

Отже, дослідивши наявні у матеріалах справи документи, колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомостей щодо ціни, що була сплачена за цей товар.

Оскаржуване рішення ґрунтується лише на інформації, отриманій у зв`язку зі спрацюванням ризиків АСАУР якою до вказаного транспортного засобу згенеровано ідентифікатор ризику

Водночас, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 року у справі №805/2713/16-а.

Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної з митній декларації.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Крім того, судом першої інстанції правомірно, з посиланням на висновки Верховного Суду висловлені у справі № 1140/3242/18 вказано, що придбаний позивачем автомобіль був у користуванні, отже, достовірну та актуальну інформацію про його технічний стан можливо встановити лише за наслідками відповідної експертизи, однак, як встановлено судом, така експертиза не проводилась, а тому відсутні підстави вважати, що вказана інформація щодо вартості автомобіля є об`єктивною.

Крім того, митним органом не враховано, що вартість транспортного засобу (відповідного року випуску) залежить від звітного періоду ввезення його на територію України адже фактична кількість років перебування транспортного засобу в експлуатації на час придбання та ввезення на територію України безпосередньо впливає на його вартість.

На необхідність з`ясування вказаних обставин при прийнятті рішення про корегування митної вартості вказав також Верховний Суд у постановах від 23 квітня 2019 р. у справі № 810/1479/16 та від 26 лютого 2019 р. у справі № 808/454/18.

Враховуючи викладене, оскільки позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які ідентифікували оцінюваний товар, в свою чергу відповідачі не довели наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної митної служби в особі Миколаївської митниці як відокремленого структурного підрозділу залишити без задоволення

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 20 січня 2022 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова