Справа № 210/6846/21
Суддя: Вікторович Н. Ю.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6846/21
Провадження № 2-а/210/4/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 січня 2022 року м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 батальйону №1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області капрала поліції Парпари Олега Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2021 року ОСОБА_1 . звернулася до суду із позовом до Інспектора роти №2 батальйону №1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області капрала поліції Парпари Олега Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та просив суд скасувати постанову серії ЕАО №5053792 від 20.11.2021 року інспектора роти №2 батальйону №1 ППП Парпара О.О. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляд штрафу в сумі 425 грн. за ч.1 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 20 листопада 2021 року відносно нього інспектором роти №2 батальйону №1 ППП в м. Кривий Ріг, поліцейським капралом Парпара О.О. була винесена постанова про адміністративне правопорушення Серії ЕАО №5053792, в якій вказано, що він 20.11.2021 року о 21.:34 у м. Кривий Ріг вул. Українська 78, годині керуючи Т/З (VOLKSWAGEN TOUAREG KE 1312 EK) порушив вимоги дорожньої розмітки 1.3 ПДР України та не пред`явив водійське посвідчення та реєстраційний талон. Чим порушив пункт 2.1 ПДР керував транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифікату Зелена картка). Вказаною постановою на нього накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 грн., за ч.1 ст.126 КУпАП. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом та зазначила, що Постанову від 20.11.2021 року серії ЕАО №5053792вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В позові позивач стверджує, що під час зупинки його транспортного засобу, інспектор вказав, що він порушив правила дорожнього руху та перетнув суцільну смогу, однак на його запитання, «яку та де?» він не вказав, та почав вимагати посвідчення водія і реєстраційну картку транспортного засобу. Оскільки інспектор забув представиться, позивач повторно звернувся до нього з проханням пояснити на якій підставі він вимагає від нього документи, однак відповіді він так і не отримав. Зухвала поведінка інспектора та його пропозиція сплатити штраф на місці, збентежила позивачу, тому він викликав поліції. В цей момент інспектор поліції також викликав поліцію повідомивши, що позивач запропонував йому хабар. На виклики прибув екіпаж поліції, після спілкування з якими, вони поїхала по своїм справам. Після чого, відповідач повторно звернувся до позивача з проханням надати документи на що він документи пред`явив та ними було складено постанову.

Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін. (а.с.8)

21 грудня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку з несплатою позивачем судового збору.

Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків шляхом надання безпосередньо до суду протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали, доказів сплати судового збору в сумі 454 грн. 00 коп.

30 грудня 2021 року позивачем ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору у розмірі 454 грн. 00 коп.

Крім того, 28 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, про визнання дій протиправними та скасування постанови, в якому останній зазначив, що з вимогами адміністративного позову не погоджується, , посилаючись на вимоги ст.ст. 14, 18 , 35 Закону України «Про Національну поліцію» та вимоги п. 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху України, вважає, що постанова винесена законно та обґрунтовано. Крім того, спростовував твердження позивача, що він не представився, посилаючись на надані до суду відео файли фіксування порушення. Поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Тож, пояснення позивача, викладені в позовній заяві, щодо відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення є лише спробую уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим. Процедура розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, було зафіксовано на нагрудний відео реєстратор відповідача. Відповідач зазначив, що висунуті позовні вимоги є безпідставними, не підтвердженими жодними допустимими доказами та такими, що не підлягають задоволенню у повній мірі.

Оскільки справу розглянуто без участі сторін, відповідно до ч.4 ст.229 КАСУ у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Положення ст.5 КАС України є реалізацією ч.1 ст.55 Конституції України, що, визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем - інспектором роти №2 батальйону №1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області капралом поліції Парпара Олегом Олеговичем прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО №5053792 від 20 листопада 2021 року, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. на підставі ч.1 ст.126 КУпАП.

За змістом вказаної постанови позивач 20.11.2021 року о 21.34 у м. Кривий Ріг вул. Українська 78, годині керуючи Т/З (VOLKSWAGEN TOUAREG KE 1312 EK) порушив вимоги дорожньої розмітки 1.3 ПДР України та не пред`явив водійське посвідчення та реєстраційний талон. Чим порушив пункт 2.1 ПДР керував транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифікату Зелена картка). (а.с. 6)

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає.

Пунктом 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР, на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Спірним у цій справі є питання правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП України за непред`явлення позивачем, який керував транспортним засобом, для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 32 цього Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія та на вимогу поліцейського - пред`явити його.

Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий документ.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що на момент його зупинки працівниками поліції він мав в наявності водійське посвідчення, однак не визнав за необхідне його пред`явити на вимогу поліцейського, оскільки вважав, що для цього не існувало правових підстав, адже підставою для зупинки його автомобіля слугували зовсім інші обставини, а саме: допущення позивачем вимоги дорожньої розмітки п. 1.3 ПДР України.

Позивач у позові стверджує, що у зв`язку з тим, що інспектор поліції забув представитись та не роз`яснив йому на якій підставі його було зупинено, він відмовився давати посвідчення водія.

Таким чином, факт непред`явлення водійського посвідчення на вимогу працівника поліції не заперечувався самим позивачем.

З долучено до відзиву DVD диску на якому наявні відео файли фіксації подій, які відбувалися 20 листопада 2021 року за участі ОСОБА_1 та співробітників патрульної поліції судом встановлено, що 20 листопада 2021 року о 20 годині 42 хвилин транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 був зупинений співробітниками патрульної поліції. Патрульний поліції підійшовши до транспортного засобу, представляється водію та повідомляє причини зупинки. Причиною зупинки зазначає, що водій перетнув суцільну смугу. Водія транспортного засобу заперечує факт порушення та зазначає, що на вказаній ділянці дороги, наявна переривиста смуга, яка дозволяє її перетнути. Патрульної поліції заперечує вказаний факт та пропонує водієві виїхати на вказану ділянку дороги та перевірити розмітку яка на ній нанесена. Однак, водій в категоричній формі заперечує. Після чого, патрульний поліції звертається до водія з проханням надати водійське посвідчення та свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу. Водій відмовляється давати документи та повідомляє, що ним не порушувалися ПДР, патрульним поліції демонструється водієві відео на якому зафіксований факт порушення водієм ПДР. Потім водій дістав посвідчення та тримаючи його в своїй руці не надав можливості ознайомитися патрульної поліції. Після чого, водій закриває вікно автомобіля.

Закон України «Про національну поліцію» та Правила дорожнього руху встановлюють обов`язок водія, після зупинки транспортного засобу, на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки документи незалежно від того, які обставини слугували підставою для зупинки його транспортного засобу.

В спірному випадку позивач на вимогу поліцейського посвідчення водія не пред`явив, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим є інспектором поліції правомірно було винесено оскаржувану постанову.

Посилання позивача на не складання відносно нього постанови про накладення штрафних санкцій за порушення тих правил дорожнього руху, з приводу яких здійснено зупинку його транспортного засобу, суд вважає помилковим, оскільки ці обставини на характер спірних правовідносин не впливають. Словосполучення «особа вчинила або має намір вчинити правопорушення», що міститься в п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» надає змогу поліцейському вимагати в особи пред`явлення нею документів незалежно від факту вчинення або ймовірного вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем дотримано принцип законності та "...досягнуто справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи", що також узгоджується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в рішеннях від 24.03.2005 у справі «Фрузен проти Росії» та від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти Росії».

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для скасування вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст. 5-18, 20, 72-78, 80, 90, 139, 241-246, 286, 293, 295, 255 КАС України, Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 батальйону №1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області капрала поліції Парпари Олега Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н. Ю. Вікторович