Справа № 619/3606/21
Суддя: Щепіхіна В. В.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 619/3606/21
Провадження № 2-а/638/91/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Щепіхіної В.В.

за участю секретаря - Рєзніка І. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, у якому просить скасувати постанову інспектора прикордонної служби - начальника віпс (тип А) відділу прикордонної служби «Дергачі», Харківського прикордонного загону, капітана Нянчур Олександра Сергійовича, №152146 від 04.07.2021 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером, ніде не працює. 19.02.2020 року виїхав до тимчасово окупованої території Донецької області через КПВВ Мар`їнка.

Загальновідомим є факт блокування незаконними збройними формуваннями виїзду громадян України з тимчасово окупованих територій Сходу України через КПВВ з березня 2020 року. Отже, останній раз Позивач перебував на підконтрольній державними органами України території в лютому 2020 року.

Оскільки у Позивача з дружиною закінчилися гроші для існування, вони вже не мали коштів на їжу, ліки, а скористатися банківською карткою для зняття пенсії на території окупованої частини Донецької області неможливо, позивач поїхав на підконтрольну територію України для зняття грошей та купівлі ліків, так як для людей з бронхіальною астмою постійно потрібні ліки.

03.07.2021 року в пішому порядку Позивач перетнув державний кордон з тимчасово окупованої території до РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Успенка». Проте, що такі дії порушують законодавство України не знав, є юридично неграмотним, діяв в стані крайньої необхідності.

Підставою для перетину стала крайня необхідність, що виражено в тяжкому матеріальному становищу та стані здоров`я позивача, оскільки він хворіє хронічним захворюванням.

Під час перевірки документів на пункті пропуску «Гоптівка» Позивач віддав документи на перевірку, після чого співробітники прикордонної служби України повідомили, що він буде притягнутий до адміністративної відповідальності. Показали документи та де розписатися.

Після у позивача відібрали пояснення, де він вказав, що є юридично неграмотним та просив надати йому адвоката, а також відкласти розгляд справи. Коли позивач відмовився підписувати документи та визнавати свою вину йому було повідомлено, що в такому разі він залишиться на пункті пропуску на невизначений термін. При цьому, перед складанням постанови позивачу не були роз`яснені права, час для залучення адвоката у справі не надавався. Зміст постанови не проголошувався, права роз`яснені вже після накладання адміністративного стягнення, що порушує права на захист своїх, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Також, не були виявлені обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність, не взяті до уваги його пояснення, а також не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, чим порушено ст. 245 КУпАП.

Внаслідок чого при винесені постанови не було враховано характер вчиненого правопорушення при призначенні адміністративного стягнення, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. Постанова, яка складена відносно позивача, не містить доказів підтвердження його вини у вчинені адміністративного правопорушення, тому ця постанова є не обґрунтованою. Позивач просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №152146 від 04.07.2021 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.07.2021 року матеріали справи за позовом ОСОБА_1 передані на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.10.2021 року було прийнято позовну заяву ОСОБА_1 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву. Відповідач зазначає, що 04.07.2021 постановою про накладення адміністративного стягнення СхРУ №152146 позивача притягнутого до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн, в зв`язку із тим, що позивач 03.07.2021 виїхав з тимчасово окупованої території України в межах Донецької та Луганської областей через закритий пункт пропуску «Успенка», чим порушив вимоги ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях» та вимоги п. 3 Порядку затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2019 року №815, відповідно до якого в`їзд або виїзд до/з ТОТ здійснюється виключно через КПВВ, що встановлено під час перевірки документів у пункті пропуску «Готівка» 04.07.2021.

Також зазначає, що позивач в`їхав на тимчасово окуповану територію України через КПВВ «Мар`їнка» 19.02.2020, що встановлено з відомчих банків даних Держприкордонслужби України.

При складанні постанови у своїх поясненнях позивач підтвердив встановлені оскаржуваною постановою факти, чим фактично визнав вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Таким чином, у відповідача було достатньо підстав притягнути до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Відповідач також, вказує, що визнання вини у скоєнні такого правопорушення підтверджується відсутністю протоколу про адміністративне правопорушення, який не складався відносно позивача на підставі положень ч. 3 ст. 254 КУпАП. Положеннями даної статті визначено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодекс, а саме, коли позивач погодився із вчиненим правопорушенням та адміністративним стягненням, що на нього покладається.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат - Дворніков А. О. надав через канцелярію суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі за наявними матеріалами у справі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах в повному обсязі.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.

Положеннями частин 1-3 ст.9 ЗУ «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску у випадках, визначених законодавством. Положеннями частин 1-3 ст.12 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях» визначено, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюється через контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Пунктом 3 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», (затверджений постановою КМУ від 17.07.2019 №815), передбачено, в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду відповідно до вимог цього Порядку.

Наказом Командувача об`єднаних сил від 31.10.2020 №861 затверджено Перелік контрольних пунктів в`їзду/виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей, до якого пункт пропуску «Успенка» не відноситься.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З матеріалів справи встановлено, що 04.07.2021, начальник віпс (тип А) відділу прикордонної служби «Дергачі», Харківського прикордонного загону, капітан Нянчур Олександр Сергійович, виніс постанову №152146 від 04.07.2021 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 гривень.

У вказаній постанові зазначено, що 04.07.2021 о 08 годині 15 хвилин в пункті пропуску «Гоптівка» було виявлено порушення, а саме, що ОСОБА_1 03.07.2021 року близько о 13 год. 00 хв. перетнув кордон біля пункту пропуску «Успенка», чим порушив вимоги п. 3 Порядку виїзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій затверджений постановою КМУ від 17.07.2019 року №815, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Постанова про адміністративне правопорушення не містить посилань на докази, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204-2 КУпАП.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з належних від нього причин.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище,ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Отже, вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту. Так у постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив п. 3 Порядку виїзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій затверджений постановою КМУ від 17.07.2019 року №815 (надалі Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду відповідно до вимог цього Порядку.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні і достатні докази наявності в діях ОСОБА_1 того складу адміністративного правопорушення, який вказано в оскаржуваній постанові.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки в постанові відсутня відмітка про роз`яснення цих прав, а також відсутній підпис останнього про роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Факт виїзду через пункт пропуску «Успенка» до Російської федерації поза КПВВ позивач визнав. Щодо цього факту суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного суду України по справі №5-рп/2015 від 26.05.2015 визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

Так ст. ст. 33, 245, 256, 268 КпАП України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності. Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За КУпАП до цього переліку належать, зокрема, порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї (ст.204-2 КпАП України).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу,

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що постанова відносно ОСОБА_1 винесена з процесуальними порушеннями, оскільки останній заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, йому не були роз`ясненні права та були проігноровані пояснення по справі. За таких обставин, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з істотними порушеннями ст. ст. 245, 258, 268 КУпАП, що призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, постанова, яка складена відносно позивача, не містить доказів підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, тому є необґрунтованою. Лише факт визнання особою вчинення дій, що становлять склад адміністративного правопорушення, не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від доведення його правомірності (таку ж позицію висловив Верховний Суд в Постанові від 15 травня 2019 року, справа №537/2088/17).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що відповідачем не доведено наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-2 КУпАП.

Крім того, відповідач не доводить у своєму відзиві законність та обґрунтованість винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ..

Згідно пояснень ОСОБА_1 від 04.07.2021 року, які були надані відповідачем, правопорушник зазначив, що права інспектором не були роз`яснені перед розглядом справи. Просив відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з юридичною неграмотністю для залучення адвоката.

Отже, суд робить висновок про те, що інспектором прикордонної служби України було проігноровано клопотання позивача, чим грубо порушено його право на захист.

Відтак, відповідачем не спростовано обставини, які ставлять під сумнів правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За встановлених і наведених судом обставин, суд вважає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена всупереч зазначеним нормам КУпАП.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, істотні порушення при винесенні постанови, а також те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові по справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30 травня 2019 року, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного необхідно зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі обставини, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, за відсутності достатніх даних про вчинення позивачем правопорушення, суд вважає, що постанову про накладення адміністративного стягнення необхідно скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В своїй позовній заяві позивач просить судові витрати в частині судового збору покласти на відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у розмірі 454 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких підстав судові витрати необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись вимогами ст. ст. 77, 139, 246, 286 КАС України, ст. ст. 7, 247, 251, 280 КУпАП суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову № 152146 від 04.07.2021 року, винесену начальником віпс (тип А) відділу прикордонної служби «Дергачі», Харківського прикордонного загону, капітаном Нянчур Олександром Сергійовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-2 КУпАП.

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби України (в/ч 9951) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.4 ст.286 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Щепіхіна