Справа № 398/4697/21 (2-а/398/74/21)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2022 року м. Дніпросправа № 398/4697/21 (2-а/398/74/21)
(суддя Нерода Л.М., м. Олександрія)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2021 року у справі №398/4697/21 (2-а/398/74/21) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Вусатюк Андрія Олеговича, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 жовтня 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Вусатюк Андрія Олеговича (далі - відповідач-1), Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-2) в якому, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії АЕО №4838485 від 30.09.2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу.

Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2021 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не довів правомірність прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення серії АЕО №4838485 від 30.09.2021 року, оскільки не надав до суду доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач-2 оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП, що підтверджується відеозаписом з нагрудної бодікамери ВХ00100, копію якого додано до апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно з постановою АЕО №4838485 від 30.09.2021 року, ОСОБА_1 30.09.2021 року о 00:16 год керуючи транспортним засоби Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1 перетнув розмітку 1.1 «Вузька суцільна лінія», чим порушив вимогу горизонтальної дорожньої розмітки п. 8.5.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с.4).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 8.5.1 ПДР України визначено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

З постанови серії АЕО №4838485 від 30.09.2021 року вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог дорожнього знак 8.5.1 ПДР України, однак зазначений пункт не встановлює обмежень режиму і порядок руху при розмітці 1.1 «Вузька суцільна лінія».

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що пункт 1.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР визначає, що вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.

Отже, відповідач, притягуючи позивача до відповідальності за порушення обмежень режиму і порядку руху при розмітці 1.1 «Вузька суцільна лінія» повинен був розкрити склад такого правопорушення зазначивши в чому воно полягає, а саме в`їзді на межі проїзної частини напрямного острівця або острівця безпеки, тощо. Однак, відповідачем не зазначено в чому полягає порушення позивачем порушення обмежень режиму і порядку руху при розмітці 1.1 «Вузька суцільна лінія».

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Разом з цим, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, належним доказом правопорушення є фотофіскація або відеофіксація вчиненого правопорушення розміщена на видному місці.

Однак, додана до апеляційної скарги відеофіксація в підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення за яке його притягнуто до відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП не містить фіксації факту вчинення позивачем правопорушення, а саме порушення обмежень режиму і порядку руху при розмітці 1.1 «Вузька суцільна лінія». Зазначена відеофіксація містить лише обставини розгляду адміністративної справи та притягнення позивача до відповідальності.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної постанови серії АЕО №4838485 від 30.09.2021 року та як наслідок необхідності її скасування.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2021 року у справі №398/4697/21 (2-а/398/74/21) - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 січня 2022 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко