Справа № 200/3536/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2022 року справа №200/3536/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі № 200/3536/21 (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування і невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.09.2018 року, індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 04.03.2015 року по 14.09.2018 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.09.2018 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 04.03.2015 року по 14.09.2018 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2018 року по дату ухвалення судового рішення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.08.2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.09.2018 року, а також щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 04.03.2015 року по 14.09.2018 року;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.09.2018 року;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 04.03.2015 року по 14.09.2018 року;

- стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18524,90 грн. (а.с. 78-84).

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18524,90 грн. та відмовити у задоволенні позову в цій частині, посилаючись на те, що фінансування виконання судового рішення у цій частині не надійшло.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В період з 04.03.2015 року по 14.09.2018 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач 10 жовтня 2020 року та 10 листопада 2020 року звертався із заявами до відповідача щодо виплати заборгованості по грошовому забезпеченню після звільнення.

Листом від 17.11.2020 року № 2554 повідомлено, що при зверненні до військових частин осіб звільнених з військової служби та в установленому законодавством порядку виключених зі списків особового склад) військової частини, рекомендовано враховувати пункт 3 рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі 620/4218/18, за змістом якого, зміна фактичних обставин справи правового регулювання спірних правовідносин є обставинами, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі тому виплату компенсації, за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, військова частина НОМЕР_1 зможе здійснити на підстав: відповідного рішення суду після набрання ним законної сили, в межах фонду грошового забезпечення для військової частини, що визначається кошторисними призначеннями, які в установленому порядку затверджуються Міністерством оборони України (а.с. 16).

Листом від 17.11.2020 року № 2555 повідомлено, що при звільненні з військової служби в установленому законодавством порядку позивача було виключено зі списків особового складу військової частини з виплатою усіх видів грошового забезпечення, в межах фонду грошового забезпечення військової частини на день звільнення. У зв`язку з внесенням змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення у 2016 році» на виконання вимог Міністра оборони України та роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України було визначено індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення, з встановленням відповідного контролю за його виконанням та подальшим доведенням порядку нарахування, який надійшов до військової частини НОМЕР_1 лише 23.11.2018 з Департаменту фінансів, щодо права військовослужбовців на індексацію грошового забезпечення з грудня 2018 року, тобто в момент коли позивача було звільнено з військової служби (а.с. 17).

Спірним при апеляційному перегляді є стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18524,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що спеціальним законодавством не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно ч. 6 статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 21-389а13), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування до спірних правовідносин положень Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби).

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно ч. 1 статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При звільненні відповідач не провів повного розрахунку з позивачем. За таких обставин позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку у відповідності до приписів статті 117 КЗпП України.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100).

Згідно п. 5 Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 1, 2 пункту 8 вказаного Порядку).

У цій справі відповідно до інформації, наданої відповідачем невиплачена сума компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та індексації 53403,96 грн.

Згідно з відомостями зазначеними у розрахунку сум грошового забезпечення позивача за останні 2 повних місяця (42 робочих дня) середньоденна заробітна плата позивача складає 391,21 грн. (16430,7 грн. / 42 дні).

Оскільки кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 1071 день, (з14 вересня 2018 року по 19 серпня 2021року) сума середнього заробітку за час затримки становить 418985,91 грн.

У справі, що розглядається, суд бере до уваги те, що розмір середнього заробітку за час затримки виплати перевищує суму невиплаченої суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та індексації у декілька разів.

Таким чином, наявні підстави для застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до статті 117 КЗпП України.

Суд при визначенні розміру відшкодування позивачу за час затримки розрахунку бере до уваги розмір несплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, а також те, що фінансування відповідача здійснюється з державного бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16.

Судом першої інстанції зроблений розрахунок середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку у відповідності до даних розміщених на офіційному сайті Національного банку України з урахуванням облікової ставки НБУ.

Апелянт жодних заперечень проти вказаного розрахунку суду першої інстанції не навів.

Враховуючи встановлені обставини, принципи законності та справедливості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сплаті на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18524,90 грн., оскільки така сума є співмірною з урахуванням розміру суми компенсації та частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті.

В решті вимог рішення суду не оскаржене.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі № 200/3536/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 24 січня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Г.М. Міронова