Справа № 400/5552/21
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/5552/21
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Кравченка К.В.

- Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

15 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними бездіяльність, щодо не здійснення повного розрахунку з позивачем при звільненні з військової служби в частині невиплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.15 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ;

- зобов`язати здійснити дії щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби відповідно до ст.15 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні з військової служби відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №225 від 27.10.2020 року та виключення позивача із списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення, було виплачено лише одноразову грошову допомогу при звільнення за кожний рік служби за 3 останніх роки , тобто за період служби в Збройних Силах України. Позивач звертався до відповідача із заявою про проведення виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням попередньої вислуги років, але відповідач відповіді не надав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та зазначив, що одноразова грошова допомога при звільнені була нарахована та виплачена позивачу в повному обсязі, які зазначені в Наказі №225 від 27.10.2020 року. Просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 29.09.2017 року по 27.10.2020 рік.

Наказом командувача військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.10.2020 року №225 позивача звільнено з військової служби відповідно до п.2 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас за п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом від 27.10.2020 року №225 позивача виключено із списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до Первомайського об`єднаного міського військового комісаріату Миколаївської області та наказано виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 91 % від посадового окладу з 01.10.2020 року, здійснити виплату надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, компенсацію за додаткову відпустку за 2018-2020 року, одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, компенсацію за 05 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 13012,27 грн.

При звільненні позивача з військової служби вихідна допомога виплачена в розмірі 18 706,25 грн. про що в позовній заяві зазначає сам позивач.

26.04.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до наказу МОУ від 07.06.2018 року №260, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби.

За результатами розгляду заяви позивача відповідачем надано відповідь від 04.05.2021 року №24/5/524, в якій відповідач зазначив, що військової частиною в повному розмірі здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за останній період служби у ЗСУ.

Позивач вважає, що дії відповідача є протиправними, тому для захисту своїх прав та інтересів звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII - військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Аналогічні приписи містяться у п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Так, відповідно до п.10 вказаного Порядку №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

- які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу:

- які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується;

- які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

З аналізу ст.15 Закону №2011-XII та п.10 Порядку №393 слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

При цьому, положеннями ст.15 Закону №2011-XII та п.10 Порядку №393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, зокрема ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

У відповідності до ст.102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Судом встановлено, що Наказом УМВС від 08.04.2009 року №148 позивача було звільнено з органів внутрішніх справ згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за п.63 «є» за порушення дисципліни.

Відповідно до довідки УМВС України в Кіровоградській області Управління державної автомобільної інспекції від 28.01.2021 року №3 при звільненні позивачу не нараховувалась і не виплачувалась одноразову грошова допомога.

Так, колегія суддів зазначає, що факт невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні вперше не завжди є підтвердженням того, що військовослужбовець не набув права на таку виплату, оскільки нормами ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ визначені випадки, коли одноразова грошова допомога при звільненні зі служби не виплачується. Тобто, у випадках, наведених у ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ, військовослужбовець може і набути права на одноразову грошову допомогу при звільненні, однак така допомога йому не виплачується з огляду на підставу його звільнення.

Аналіз наведених у ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ дає підстави для висновку, що визначальним при вирішенні питання щодо саме виплати такої допомоги є підстава звільнення військовослужбовця зі служби.

Як вже було зазначено судом, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, тобто за порушення дисципліни, тобто за порушення дисципліни, загалом відповідає службовій невідповідності.

Так підстава попереднього звільнення позивача зі служби в поліції в буквальному трактуванні не співпадає з підставами, зазначеними як в ч.1, 2 ст.9 Закону №2262-ХІІ, так і в ч.3 вказаної статті, як підстави, при яких одноразова грошова допомога не виплачується.

Водночас, поняття «порушення дисципліни» (тобто підстава, визначена у ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ) і звільнення за цією підставою є більш широким і таким, що охоплюється поняттям «звільнення у порядку дисциплінарного стягнення», що узгоджується з аналогічною правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 року № 21-13а14.

В межах спірних правовідносинах факт позбавлення позивача права на отримання грошової допомоги при попередньому звільнення не може надавати останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років, оскільки попереднє звільнення позивача пов`язане зі службовою невідповідністю. Вказана обставина взагалі виключала можливість отримання позивачем одноразової допомоги при попередньому звільненні.

Такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 25.10.2018 року у справі №552/4468/17, які є обов`язковими для врахування судом у силу положень ч.5 ст.242 КАС України.

Відтак, факт звільнення позивача з попереднього місця роботи за скоєння проступку, що дискредитує високе звання поліцейського, виключав можливість отримання ним вихідної допомоги при попередньому звільненні в силу ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Ступакова І.Г. Кравченко К.В.