Справа № 420/9293/21
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/9293/21
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Ступакової І.Г.,
судді Шляхтицького О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу 25 прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону ДПС України про визнання протиправними дій, визнання протиправним рішення в частині та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В червні 2021 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Білгород-Дністровського прикордонного загону ДПС України (надалі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому, з врахуванням уточнюючого позову від 27.07.2021 року, просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини у травні 2019 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби в розмірі 12720,25 грн.;

- визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), викладене у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.05.2019 року №223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби без урахування 27-річної вислуги років;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) врахувати весь період військової служби, нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 повних років військової вислуги, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (включаючи при обрахунку, грошову винагороду за бойове чергування та премію за результати несення служби), в сумі 65424,00 грн. з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати на день звільнення 21.05.2019 року компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702 за 2012 - 2018 роки;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2012-2018 роки (49 діб) передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702 з травня 2019 року до дня фактичної виплати;

- зобов`язати Білгород-Дністровський прикордонний загін нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, на суму не включеної у грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, премії за результати несення служби та винагороду за бойове чергування за 17 календарних років з травня 2019 року до дня фактичної виплати;

- зобов`язати Білгород-Дністровський прикордонний загін, нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, на недоплачену грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років, з травня 2019 року до день фактичної виплати;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702 за 2012 - 2018 роки з травня 2019 року до дня фактичної виплати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що після виключення його зі списків особового складу прикордонного загону та зняття з усіх видів забезпечення, він звернувся до відповідача з проханням нарахувати йому компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2012-2019 роки. Але, у відповідь отримав відмову, мотивовану тим, що у 2012, 2013, 2014, 2019 роках, займана позивачем посада не передбачала додаткової відпустки, а у 2015-2018 роках, тобто під час особливого періоду, щорічна додаткова відпустка військовослужбовцям не надається, її використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено. Позивач погоджується з відповідачем, що у 2019 році займав посаду, яка не передбачає додаткової відпуски, але у період з 2012 до 2014 років він займав посади, які передбачають додаткову відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702.

Також, позивач вказує, що відповідачем протиправно не вірно виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, а саме, лише за 17 повних календарних років служби, без урахування 19 річної календарної вислуги років. Отже, відповідач протиправно не врахував два роки календарної вислуги, для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні. Крім того, як вказує позивач, він з довідки №225 від 20.05.2021 року та особистої картки грошового забезпечення за 2019 рік, дізнався, що йому протиправно не проведено повного розрахунку в частині виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 календарних років, а саме без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування 704,00 грн. та премії за результати несення служби (PHC) 792,50 грн..

Як стверджує позивач, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Оскільки додаткова грошова винагорода за бойове чергування та премія за результати несення служби нараховувалась і виплачувалась щомісяця, позивач вважає дії відповідача протиправними в частині невнесення цих сум у розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати на день звільнення позивача 21.05.2019 року компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702 за 2012-2014 роки.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2012-2014 роки передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення позивача, як розрахункової величини у травні 2019 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби;

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо прийняття рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), яке викладене у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.05.2019 року №223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення позивача за 17 повних календарних років служби відповідно до пп.3 п.9 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року №558.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні передбачену п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 19 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, 25 прикордонний загін Південного регіонального управління ДПС України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України.

З витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м.Білгород-Дністровський) від 21.05.2019 року №223-ОС (по особовому складу) вбачається, що позивача виключено зі списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) в запас Збройних Сил України на підставі наказу начальника прикордонного загону від 17.05.2019 року №217-ОС.

У наказі начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Білгород-Дністровський) від 21.05.2019 року №223-ОС (по особовому складу), окрім іншого, зазначено: виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 17 календарних років; відрахувати із грошового забезпечення за 6 календарних днів основної щорічної відпустки за 2019 рік, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця; грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік отримав; матеріальну допомогу за 2019 рік отримав; остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 21.05.2019 року.

Відповідно до витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону від 21.04.2020 року від 185-ос внесено зміни до наказу від 21.05.2019 року №223-ос та виплачено позивачу грошову компенсацію за 70 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки.

Як вказано у позові, 13.05.2021 року позивач звернувся до начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону з проханням про нарахування йому компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2012-2019 рік в кількості 56 діб, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702.

25.05.2021 року відповідачем у відповідь на прохання позивача складено лист №11/А-72, в якому зазначено, що у 2012 - 2014 роках, займана посада не передбачала додаткової відпустки, що стосується 2015 - 2018 років то Білгород-Дністровський прикордонний загін зазначив, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено.

Також, у листі повідомлено, що на день звільнення позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби за 17 календарних років.

Щодо включення до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, то позивача повідомлено, що дана Постанова на день звільнення позивача втратила чинність і дана виплата не входила до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у період з 2012 по 2018 рік позивач мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно не включено до складу місячного грошового забезпечення як розрахункової величини при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби, оскільки Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено обмеження щодо включення до складу грошового забезпечення винагород. Крім цього, суд першої інстанції встановив, що календарна вислуга років позивача складає 19 років.

Разом з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки підлягають задоволенню за період з 2012 по 2014 роки, оскільки згідно витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону від 21.04.2020 року №185-ос про внесення змін до наказу від 21.05.2019 року №223-ос, позивачу вже виплачено грошову компенсацію за 2015-2019 роки.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702 (далі - Постанова №702) затверджено, зокрема, переліки військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку, згідно з додатком 4.

Так, відповідно до п.п.4, 4-1, 5 додатку 4 до Постанови №702 військовослужбовці, що займають посади у відділеннях інспекторів прикордонної служби - Інспектор прикордонної служби 1, 2, 3 категорії, інспектор прикордонної служби - майстер, Інспектор прикордонної служби 2, 3 категорії - дозиметрист, віднесені до посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, зокрема, тривалістю 7 календарних днів.

Як вбачається з додатків до відзиву на позовну заяву, а саме з витягу з послужного списку позивача, останній, зокрема, у період з 15.12.2008 року по 07.06.2018 року проходив військову службу у Білгород-Дністровському прикордонному загоні ДПС України на посадах інспектора прикордонної служби І та ІІ категорії.

Відтак, позивач, будучи військовослужбовцем Держприкордонслужби, займаючи посади визначені додатком 4 до Постанови №702, у період з 2012 по 2018 рік мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Постановою №702 затверджено Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Пунктом 11 вказаного Порядку передбачено, що щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.

Таким чином, відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2012 по 2018 роки.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням суду від 09.04.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року по справі №420/137/20 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, визнано протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського прикордонного загону щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 21.05.2019 року, зобов`язано Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління ДПС України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 21.05.2019 року, в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Отже, на виконання рішення суду по справі №420/137/20 та як вже зазначалося вище, відповідно до витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону від 21.04.2020 року №185-ос, вказаним наказом внесено зміни до наказу від 21.05.2019 року №223-ос та виплачено позивачу грошову компенсацію за 70 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2012-2018 роки (49 діб) з травня 2019 року до дня фактичної виплати підлягають задоволенню в частині періоду 2012-2014 років.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що підстави для призначення та виплати грошової компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я у період з 2015 року по 2018 рік у позивача відсутні.

Крім того, позивач фактично обрав вид додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових дій.

В постанові Верховного суду від 31.03.2021 року по справі №520/7314/2020 суд дійшов наступних висновків: «…Відповідно до абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

37. Таким чином, зазначена норма спеціального закону передбачає право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону. Тобто, військовослужбовці, за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та на підставі іншого закону, мають права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором».

Щодо питання про наявність підстав для включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини у травні 2019 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби, колегія суддів зазначає наступне.

Як стверджує позивач та не спростовує відповідач, бойове чергування та додаткове преміювання військовослужбовців, які несуть службу в прикордонних нарядах у наднормованому режимі виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказів начальника органу Держприкордонслужби.

Відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 року №558, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за №854/32306, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яка набрала чинності з 10.08.2018 року.

Відповідно до пп.пп.1, 6 п.9 «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби» Розділу V «Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям залежно від умов проходження служби» Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються - для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород).

Тобто, вказаною інструкцією встановлено обмеження щодо включення до складу грошового забезпечення винагород.

З матеріалів справи вбачається, що до складу грошового забезпечення позивача з якого здійснено обчислення одноразової грошової допомоги увійшли посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

З наведеного вбачається, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, Законом №2011-ХІІ не встановлено обмеження щодо включення до складу грошового забезпечення винагород.

Враховуючи положення ч.3 ст.7 КАС України, щодо застосування судами правового акту, який має вищу юридичну силу, при виникненні колізії між нормами правових актів, колегія суддів зазначає, що в даному випадку вирішуючи питання щодо включення до складу грошового забезпечення винагород, перевагу належить віддати положенням Закону №2011-ХІІ, як акту права вищої юридичної сили.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає - Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Пунктом 2 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Згідно з п.3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п.4 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 7 розділу І Порядку №260 серед іншого визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, відслужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п.1 розділу XXXI Порядку №260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Відповідно до додатку №25 постанови КМ України від 07.11.2007 року за №294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці у з`єднаннях, частинах і підрозділах, на прикордонних заставах, у складі екіпажів літаків, вертольотів, кораблів і катерів Держприкордонслужби за час бойового чергування (бойової служби) отримують винагороду за бойове чергування (бойову службу), відсотків посадового вкладу від 10 до 30.

Відповідно до пп.1 п.3 розділу IV вказаної Інструкції військовослужбовцям, які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, передбачених Інструкцією про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 року №1261, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1391/27836; екіпажів літаків, вертольотів, кораблів, катерів, що виконують завдання з охорони державного кордону територіального моря та виключної (морської) економічної зони України, за час бойового чергування (бойової служби) виплачується винагорода в розмірі до 20 відсотків посадового окладу, обчисленого в установленому порядку за 13 тарифним розрядом, установленим у додатку 1 до постанови №704 на місяць.

У п.3 розділу IV вказаної Інструкції визначено, що винагорода за бойове чергування (бойову службу) виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказів відповідного начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Підставою для видання наказу є рапорти відповідних начальників (командирів) підрозділів, у яких зазначаються посада, прізвище та ініціали військовослужбовців, які залучалися до несення бойового чергування (бойової служби), кількість чергувань (вилітів) та загальний відсоток для встановлення розміру винагороди.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у період з січня 2019 року по травень 2019 року позивачу виплачувалася винагорода за бойове чергування та премія за результати несення служби, а тому такі складові не можуть вважатись одноразовими.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі №522/2738/17 та Верховним Судом у постановах від 24.06.2020 року по справі №0640/4032/18, від 16.05.2019 року по справі №826/11679/17, від 14.07.2021 року по справі №820/1784/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок про протиправність дій відповідача щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення позивача, як розрахункової величини у травні 2019 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 ст.15 Закону №2011-XII щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби.

Щодо вимог позивача про протиправність рішення відповідача, викладеного у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.05.2019 року №223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби без урахування 27 річної вислуги років, та зобов`язання відповідача врахувати весь період військової служби, нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 повних років військової вислуги, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (включаючи при обрахунку, грошову винагороду за бойове чергування та премію за результати несення служби), в сумі 65424,00 грн. з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище, частиною 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Також вище зазначалось, що відповідно до пп.1 п.9 розділу V Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду правова норма частини 2 ст.15 Закону №2011-XII не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Отже, особа набуває права на виплату одноразової грошової допомоги за наявності вислуги років 10 і більше.

В той же час, при визначенні розміру грошової допомоги застосовується саме календарна вислуга років.

Так, згідно Наказу №223-ОС від 21.05.2019 року, календарна вислуга років позивача склала 19 років 2 місці 26 днів, пільгова - 08 років 07 місяців 21 день, всього військова служба - 27 років 10 місяців 17 днів.

Вказаним наказом вирішено відповідно до пп.3 п.9 розділу V Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року №558, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби виплатити за 17 календарних років.

Необхідно зазначити, що пп.3 п.9 розділу V Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року №558 визначає, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», а також тим, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і в установленому порядку не продовжили її проходження за межами тимчасово окупованої території України, одноразова грошова допомога не виплачується.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що дії відповідача по прийняттю рішення, яке викладене у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.05.2019 року №223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби відповідно до пп.3 п.9 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року №558 є протиправними, оскільки позивач звільнений з військової служби не з підстав, які зазначені у пп.3 п.9 розділу V вказаного наказу, а тому при визначенні розміру грошової допомоги застосовується саме календарна вислуга років, яка у позивача складає 19 років.

Крім цього, слід зазначити, що обчислення розміру недоотриманої разової грошової допомоги повинно здійснюватись саме відповідачем, який наділений відповідними дискреційними повноваженнями.

За таких обставин, та враховуючи висновки апеляційного суду щодо дій відповідача про не включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, щомісячної додаткової грошової винагороди та щодо протиправності наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.05.2019 року №223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про часткове задоволення вказаних вище позовних вимог і похідних від них вимог про здійснення нарахування та виплати недоплаченої грошової допомоги.

Щодо відмови суду першої інстанції в задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати на недоплачену грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення та за невикористані дні додаткової відпустки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 3 Закону №2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст.4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні вимоги містяться в Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов:

- нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії);

- порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

- затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

- зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги;

- доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача виплатити йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, оскільки такі види грошового забезпечення позивачу станом на момент звернення до суду нараховано та виплачено з порушенням строків не було, а тому такі вимоги є передчасними.

Враховуючи все наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу 25 прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Ступакова І.Г. Шляхтицький О.І.