Справа № 280/3759/21
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 січня 2022 року м. Дніпросправа № 280/3759/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року

у справі №280/3759/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2021 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в якому просила:

- визнати відмову заступника начальника відділу обслуговування громадян № 12 управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оформлену у вигляді листа повідомлення від 16.04.2021 року №20800-0215-8/27727, протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 , пенсії по інвалідності з урахуванням відомостей, що містяться в архівній довідці про навчання у Донецькому національному технічному університеті, відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме зарахувати період навчання з 01.09.1983 року по 26. 06.1990 рік в страховий стаж.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 р. у справі № 280/3759/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 р. у справі № 280/3759/21, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та з 11.02.2021 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058).

Страховий стаж за період з 22.06.1987 по 31.12.2020 (25 років 03 місяці 21 день) враховано позивачу для обчислення пенсії.

Відповідач повідомленням від 16.04.2021 №0800-0215-8/27727 повідомив позивачку, що період навчання з 01.09.1983 по 26.06.1990 роки в Донецькому політехнічному інституті не враховано в страховий стаж, так як відсутня підтверджуюча довідка про періоди навчання та періоди перерв в даному закладі з відповідними наказами про відрахування та зарахування з підписом ректора інституту та з гербовою печаткою України.

Позивачка не погодившись з відмовою відповідача щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду навчання з 01.09.1983 по 26.06.1990 роки в Донецькому політехнічному інституті, звернулася до суду, який за результатами розгляду позов задовольнив.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 114 Розділу ХІV-1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-TV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванням який набрав чинності з 01.01.2004 року (далі - Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з» особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах та шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць на роботах, що дають-право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зазначених в частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Підпунктом 2 п. 2 ст. 114 Закону №1058 передбачено вихід на пенсію працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв; робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленою абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

За приписами ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі -Закон № 1058-IV) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі - Порядок №383) визначено, що під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка в період з 01.09.1983 по 31.07.1990 навчалася у Донецькому національному технічному університеті, а саме: з 01 вересня 1983 року зарахована до університету з 23 березня 1987року відрахована з університету, з 01 вересня 1988року повторно зарахована до університету, з 31 липня 1990року відрахована у зв`язку з закінченням навчання в університеті.

Даний період навчання підтверджується довідкою від 11.03.2021 року № 19-15/69 підписаною посадовими особами ДНР, ректором ДонНТУ А.Я Аноприенко, дипломом та трудовою книжкою позивачки.

Відповідач повідомленням від 16.04.2021 №0800-0215-8/27727 повідомив позивачку, що період навчання з 01.09.1983 по 26.06.1990 роки в Донецькому політтехнічному інституті не враховано в страховий стаж, так як відсутня підтверджуюча довідка про періоди навчання та періоди перерв в даному закладі з відповідними наказами про відрахування та зарахування з підписом ректора інституту та з гербовою печаткою України.

Відповідач при цьому правильно вказує на те, що відповідно до ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Водночас, задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «Намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН): документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання має наслідком за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Тому подані позивачкою довідки, як виняток, можуть братись до уваги та оцінюватись разом з іншими документами в їх сукупності та взаємозв`язку при призначенні пенсії.

У 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвинув цей підхід у свої практиці. У справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, заява №15318/89, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, заява 25781/94) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, заява №11138/10) ЄСПЛ зазначав, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що можливо застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивачки на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 11 грудня 2018 року у справі №360/1628/17, від 22 квітня 2021 у справі № 812/785/17.

З огляду на вказаний підхід до оцінки доказів походженням з неконтрольованих територій, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що видана підтверджуюча довідка від 11.03.2021 року № 19-15/69, незважаючи на те, що вона видана представниками окупаційної влади, у сукупності з іншими документами є допустимим доказом на підтвердження наведених позивачкою обставин щодо періодів її роботи, які підлягають зарахуванню до стажу роботи для призначення пенсії.

З огляду на зміст означеної довідки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою вчинено всі дії та подано всі документи, необхідні для зарахування її періодів навчання до трудового стражу.

Суд апеляційної інстанції, вважає, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції не припустився порушень норм матеріального та процесуального права, повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 р. у справі № 280/3759/21 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 р. у справі № 280/3759/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко