Справа № 211/4108/21
Суддя: Середня Н. Г.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/4108/21
Провадження № 2-а/211/7/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 січня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Бехало В.В.,

у відсутність учасників процесу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача ДПП та просить суд скасувати постанову серії ЕАН № 4340104 від 12 червня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП, посилаючись відсутність доказів вчинення ним вказаного правопорушення. та порушення процедури розгляду справи. В обґрунтування вимог зазначено, що 12.06.2021 посадовою особою Департаменту патрульної поліції - інспектором 2 батальйону 2 роти ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області винесено постанову серії ЕАН № 4340104, відповідно до якої 12.06.2021 о 09-33 годині в м. Кривий Ріг по вул. Літке, 43 він керував транспортним засобом Ford Fusion державний номерний знак НОМЕР_1 , без переднього номерного знаку, чим порушив п. 2.9 (в) ПДР. Вважає дії поліцейського по винесенню вказаної постанови безпідставними в зв`язку з відсутністю доказів його вини. Так. коли він знаходився на місці водія у зазначеному транспортному засобі, до нього підійшла лейтенант Савенко Х.О. та повідомила, що він керує автівкою без переднього транспортного засобу. Він почав переконувати інспектора, що в даному транспортному засобі не передбачено встановлення переднього номерного знаку і він не має можливості цього зробити, при цьому зазначивши, що він не керував автомобілем, а тільки знаходився в ньому на місці водія, транспортний засіб не рухався, однак дані доводи лейтенанта поліції не переконали та вона винесла оскаржувану постанову. Тому враховуючи відсутність суб`єкта правопорушення, оскільки він не керував транспортним засобом з порушенням вимог ПДР, просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 13 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 22 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Гіди О.С.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2021 року прийнято справу до свого провадження.

В судове засідання сторони не з`явилися.

До суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи за його відсутності, проти вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено, що ІПП Савенко Х.О. під час патрулювання 12.06.2021 близько 09-30 години у м. Кривому Розі по вул. Літке, 43, було помічено транспортний засіб Ford Fusion державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого рухався без переднього номерного знаку. Після чого даний т/з буз зупинений з дотриманням вимог ПДР. Водію було роз`яснено причину зупинки, права та обов`язки, при чому факт керування автомобілем без переднього номерного знаку ним не заперечувався. За результатами розгляду адміністративної справи було винесено постанову та застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Вказане підтверджується записом з нагрудної камери поліцейського та стоп-кадром правопорушення. Тому вважає, що позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та просить відмовити в задоволенні вимог.

Враховуючи положення статті 205 КАС України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як встановлено судом, 12 червня 2021 року інспектором Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Савенко Х.О. було винесено постанову серії ЕАН № 4340104 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 4 - копія постанови).

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 12 червня 2021 року о 09-33 годині по вул. Літке, 43 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, керував транспортним засобом Ford Fusion державний номерний знак НОМЕР_1 без переднього номерного знаку, чим порушив п. 2.9 (в) ПДР, за що передбачена відповідальність, передбачена частиною 6 статті 121 КУпАП. Правопорушення зафіксовано на бодікамеру АЕ00150, АЕ002401.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік яких визначений статтею 251 КУпАП.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Нормами частини другої статті 70 КАС України встановлено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами першою, другою статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

На підтвердження обґрунтованості та законності оскаржуваної постанови відповідачем в якості доказу до письмових заперечень надано відеозапис правопорушення.

Стосовно факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП, то вказаною частиною передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Згідно пункту 2.9 (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР), водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що Національна поліція України уповноважена через своїх працівників притягувати учасників дорожнього руху до адміністративної відповідальності за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений ПДР.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Так, позивачем не заперечується факт відсутності переднього номерного знаку на автомобілі.

На відеозаписі, наданому суду одночасно з відзивом на позов, чітко зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення визначеного частиною шостою статті 121 КУпАП - керування транспортним засобом без переднього номерного знаку. На відеозаписі чітко зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням позивача, який зазначив про знаходження переднього номерного знаку в багажнику автомобіля та зобов`язався «постаратися» прикріпити належним чином номерний знак. Права та обов`язки позивачу роз`яснені, з відео-доказів слідує, що після оголошення водієм бажання скористатися допомогою адвоката, інспектор повідомила, що позивач має право на таку допомогу та вказала на можливість позивача самостійно викликати адвоката для участі у розгляді справи, чого позивачем зроблено не було. Інших клопотань не надходило.

При цьому, позивач на відеозаписі надав пояснення, що виробником транспортного засобу яким керував позивач, передбачено розміщення номерних знаків лише на задній частині автомобіля, бо автомобіль був «розмитнений». Йому повідомили, що немає куди кріпить передній номерний знак.

Суд звертає увагу, що в Україні діє ДСТУ 4278:2019 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів» розроблені Технічним комітетом стандартизації «Дорожній транспорт» (ТК 80), прийняті та є чинними (на час спірних правовідносин) за наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 21 грудня 2019 року №465 з 2020-03-16. Цей стандарт розроблено згідно з правилами, установленими в національній стандартизації України на заміну ДСТУ 4278:2012.

Розділом 4 ДСТУ 4278:2012 передбачено, що знаки на транспортних засобах треба встановлювати лише в передбачених за конструкцією місцях, зазначених виробником.

При цьому, кількість знаків на транспортних засобах має бути на автомобілях: два знаки (п. 4.1 ДСТУ 4278:2012).

Суд також виходить з того, що Наказом № 166 від 02 березня 2021 року Міністерства внутрішніх справ України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 березня 2021 за № 353/35975 «Про деякі питання державних номерних знаків транспортних засобів» відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» підпункту 2 пункту 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878 (із змінами), з метою встановлення єдиних зразків державних номерних знаків транспортних засобів та вимог до них затверджено нові вимоги до державних номерних знаків транспортних засобів; єдині зразки державних номерних знаків транспортних засобів; а саме в додатку № 1 до вимог до державних номерних знаків транспортних засобів 1-3-1 знаки для автомобілів із не форматним місцем закріплення номерного знака.

Наказ № 166 від 02.03.2021 набрав чинності 23.03.2021.

Так, відповідно до Розділу 8 вказаних Вимог знаки на транспортних засобах треба встановлювати тільки в передбачених за конструкцією місцях або додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу.

Однак, пунктом 1 вказаного розділу також вказано, що кількість знаків на транспортних засобах повинна становити: на автомобілях - два знаки.

Клопотання представника позивача про визнання недопустимим доказів, в якому зазначено про недопустимість матеріалів відеозапису в якості належних доказів вчинення правопорушення з огляду на положення статей 74, 99 КАС України, оскільки даний відеозапис не підписано електронним цифровим підписом, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 99 КАС України. електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).2. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

У постанові від 10.09.2020 у справі №751/6069/19 Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного кримінального суду зазначив: «Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення. Долучений слідчим до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів. Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу».

З огляду на викладене відповідач надав суду оригінал електронного доказу, а тому не повинен був засвідчувати його відповідно до частини другої статті 99 КАС України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 0540/7665/18-а та враховується судом при розгляді цієї справи.

Крім того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O' Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння та користування автомобілем може потенційно завдавати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд вважає, що відповідачем було надано належні докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП, відеоінформація, яка відображена на наданому суду відеозапису в повному обсязі доводить цей факт.

Таким чином, суд вважає, що відповідач діяв у спосіб, передбачений законами України та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з відмовою в задоволенні вимог, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 77, 134, 139, 243-246,286 КАС України, суд

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду з дня вручення повного рішення суду.

Повний текс рішення суду складено 25 січня 2022 року

Суддя Н.Г.Середня