Справа № 513/240/21
Суддя: Бобко Т. В.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №513/240/21
Провадження по справі №2-а/635/41/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Полоз М.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Миколаївській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Миколаївській області про визнання протиправними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов шляхом подання адміністративної позовної заяви до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Миколаївській області, в якій просив скасувати постанову поліцейського взводу 2 батальйону 4 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Миколаївській області серії ДП18 №339985 від 05 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вказаною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що він 04 березня 2021 року, керуючи транспортним засобом DAF ХЕ 105.460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , KAONE спеціалізований самоскид, реєстраційний номер НОМЕР_2 , начебто не пред`явив працівникам патрульної поліції для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Вважає, що вказана постанова винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, в оскаржуваній постанові відсутні відомості щодо здійснення фото чи відеозйомки, а отже відсутні будь-які допустимі докази того, що ОСОБА_1 відмовився надати на вимогу співробітників патрульної поліції посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу для перевірки. ОСОБА_1 наполягає на тому, що 04 березня 2021 року приблизно о 22 годині він, знаходячись за кермом транспортного засобу DAF ХF 105.406 реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по автошляху М14Е58 з м. Миколаєва до м. Одеси біля населеного пункту Нечаєве Миколаївської області був зупинений співробітниками поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На їх вимогу пред`явити водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу він пред`явив вказані документи, не надаючи їх в руки працівників. Це розлютило працівника поліції ОСОБА_3 , після чого він почав у нецензурній формі вимагати повторного пред`явлення вказаних документів. Не дочекавшись, поки ОСОБА_1 повторно пред`явить такі документи, застосовуючи силу, працівник поліції витягнув ОСОБА_1 з кабіни його автомобіля, повалив на землю та став коліном придушувати у грудну клітину, а в подальшому надів на нього наручники. Через деякий час приїхала патрульна поліція та доставила ОСОБА_1 до районного відділу м. Миколаєва, де відносно нього були складені дві постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 185 КУпАП. Працівниками поліції позивачу були завдані тілесні ушкодження, з приводу чого він проходив лікування в КНП «Міська клінічна лікарня №11» у хірургічному відділенні з 5 по 9 березня 2021 року з діагнозом: тупа травма грудної клітини, перелом 10 ребра, без знищення, забій лівого ліктьового правого колінного суглоба, кіста правої нирки. Отже, коли працівниками поліції складалась та вручалась ОСОБА_1 оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності, останній знаходився в напівсвідомому стані від отриманих тілесних ушкоджень та на міг усвідомлювати суті того, що відбувається, у зв`язку з чим він не мін скористатись своїми процесуальними правами, в тому числі правом на правову допомогу, що є грубим порушенням ст. 268 КУпАП.

Аргументи учасників справи.

29 червня 2021 року представник відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Коваль А.В. надав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, з наступних підстав. Під час патрулювання 04 березня 2021 року поліцейським роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Яремчук С.В. разом з напарником було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме те, що водій вантажного автомобіля DAF ХF 105.406 реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив вимоги п. 31.6 «б» ПДР України, після чого поліцейським було подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Поліцейський підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , представився, виклав суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 «а» ПДР України. Однак водій не виконав законну вимогу поліцейського та не надав можливості поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі та транспортний засіб. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення,. А саме порушення вимог п.п. 31.6 «б» ПДР України та п. 2.1 ПДР України, відповідальність за яке передбачені ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно позивача були винесені постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Після цього водію ОСОБА_1 були роз`яснені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Поліцейський Яремчук С.В. винесла постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП за не пред`явлення у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб відповідно до санкції статті. Позивача було ознайомлено зі змістом постанови та надано її копію відповідно до вимог ст. 285 КУпАП. Факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, а також зафіксовано на відеозапис нагрудного відео реєстратора поліцейського. Крім того, на думку позивача оскаржувана постанова не відповідає вимогам, оскільки в ній не зазначений технічний засіб, яким було зафіксовано вчинене правопорушення, однак це не відповідає дійсності, оскільки в Розділі 7 вказаної постанови зазначено, що до постанови додаються: акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання і технічний засіб, яким були зафіксовані правопорушення із зазначенням його як DM4071.Отже, поліцейський патрульної поліції врахувала всі обставини, необхідні для розгляду справи та правомірно винесла постанову, наклавши стягнення. Враховуючи вимоги ст.ст. 33, 280 КУпАП, враховувати особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання не має сенсу, виходячи з тих обставин, що покарання є визначеним у виді штрафу.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Миколаївській області Коваль А.В. у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається його заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Рух справи

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 15 березня 2021 року адміністративний позов передано за підсудністю на розгляд Харківському районному суду Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

05 березня 2021 року поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Миколаївській області сержантом поліції Яримчук Світланою Валеріївною винесено постанову серії ДП18 №339985 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до змісту якої 04 березня 2021 року о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAF ХF 105.460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , KAONE спеціалізований самоскид реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався на 99 км автошляху М14Е58 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, не пред`явив для перевірки для повного ознайомлення посвідчення відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП.

Як вбачається зі змісту виписки з медичнолї карти стаціонарного хворого №2637 від 05 березня 2021 року, у період часу з 05 березня 2021 року по 09 березня 2021 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «МКЛ №11» ОМР м. Одеси, йому встановлений діагноз: тупа травма грудної клітини ліворуч, перелом 10 ребра зліва, забій лівого ліктьового, правого колінного суглоба, кіста правої руки.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Позивач заперечує обставини вчинення ним адміністративних правопорушень, викладені в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення, а також як на підставу протиправності винесеної постанови, посилається на недотримання інспектором процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про дорожній рух" цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Пунктом 11 ч. 1 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.п. «а» п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

- посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії п.п. «а» п. 2.1 ПДР України;

- реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон) п.п. «б» п. 2.1. ПДР України;

- поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) п.п. «ґ» п. 2.1 ПДР України.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, -

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху (частини четверта статті 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

В даному випадку, співробітники поліції є посадовими особами, які здійснюють сумісний контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху ПДР та повинні при встановленні факту вчинення адміністративного правопорушення дотримуватись вимог ст. 251 КУпАП щодо надання належних доказів на підтвердження скоєння адміністративного правопорушення.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як зазначив ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, він пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а тому порушень Правил дорожнього руху, зокрема п. 2.1 ПДР України, в його діях не було.

Такі доводи позивача в ході судового розгляду жодним чином не спростовані відповідачем.

В оскаржуваній постанові міститься посилання на посвідчення водія ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 21 серпня 2002 року, як на документ, на підставі якого посвідчено особу водія.

Разом з тим, на підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем надано відеозапис.

Однак, дослідивши у судовому засіданні наданий відповідачем диск, суд зазначає, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення, пункт 7 оскаржуваної постанови "До постанови додаються" не заповнений, відомості щодо долучення до постанови про адміністративне правопорушення будь-яких доказів, в тому числі відеозапису оскаржувана постанова не містить. Відповідачем взагалі не надано відомостей щодо зазначення технічного засобу, на який було здійснено відеозапис.

Доводи представника відповідача, які викладені у відзиві на позов, щодо зазначення в Розділі 7 постанови про те, що до постанови додаються: акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання і технічний засіб, яким були зафіксовані правопорушення із зазначенням його як DM4071, є безпідставними, оскільки позивачем оскаржується в судовому порядку постанова серії ДП18 №339985 від 05 березня 2021 року, яка не містить жодних зазначень щодо засобу фіксації правопорушення та взагалі проведення фото чи відео фіксації такого правопорушення. Натомість, представником відповідача долучена до матеріалів справи копія постанови серії ДП18 №338694 від 05 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, однак вказана постанова не є предметом оскарження в даній справі.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст.ст. 73, 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, виходячи з вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено саме на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17 та від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16а.

З огляду на зазначене, відповідачем не дотримано приписи ст. 283 КУпАП, а тому диск, на якому, як вважає поліцейський, міститься фіксація вчинення позивачем адміністративного правопорушення та процедура розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, не є належним та допустимим доказом у цій справі в розумінні вимог ст.ст. 73,74 КАС України.

Наявна у справі оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки постанова є саме тим рішенням відповідача, що оскаржується, в якому працівник поліції відображає своє власне бачення порушень.

Будь-яких інших доказів на підтвердження порушення позивачем п. 2.1 ПДР України та на спростування доводів позивача щодо відсутності в його діях порушень вказаних правил дорожнього руху, відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факту наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

На підставі викладеного, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку, що порушення позивачем вимог ПДР України не підтверджено належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7).

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

З урахуванням зазначеного, враховуючи встановлені обставини та приписи чинного законодавства, суд задовольняє позовні вимоги в частині скасування оскаржуваної постанови.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про скасування постанови в зв`язку з недоведеністю порушень позивачем Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.1 ПДР України, що стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 354/512/16-а, від 22 липня 2019 року у справі №757/2757/16-а.

На підставі викладеного, враховуючи, що підставою скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є відсутність складу адміністративного правопорушення, дотримання чи недотримання інспектором процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення судом не встановлювались, у зв`язку з чим суд не надає оцінку доводам сторін з цього приводу.

Щодо судових витрат

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Як встановлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року по справі №543/775/17, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, розмір судового збору, який необхідно позивачу було сплатити за подання вказаного адміністративного позову станом на день подання позову, а саме станом на 12 березня 2021 року, складав 454 гривні.

Позивачем під час пред`явлення адміністративного позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 421 гривень, що підтверджується квитанцією №N1FOJ358ЗМ від 12 березня 2021 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення адміністративного позову, судовий збір у розмірі 421 гривень стягується за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області на користь позивача. Інша частина судового збору у розмірі 33 гривень, яка не доплачена позивачем, компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7, 8, 9, 72-78, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Миколаївській області про визнання протиправними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №339985 від 05 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП - закрити.

Судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 421 гривні, стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Миколаївській області, , місцезнаходження: 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1.

Суддя Т.В. Бобко