Справа № 522/936/22
Суддя: Павлик І. А.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/936/22
Провадження № 2-а/522/116/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Середи А.В.,

представника позивача Діордіци В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

перекладача Тумбрукакі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

13.01.2022 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до громадянина Таджикистану ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що громадянин Таджикистану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно перебуває на території України, постійного місця проживання та законного джерела існування не має. Окрім того, у нього відсутні документи, що підтверджують законність перебування на території України. У зв`язку з чим, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2021 у справі № 522/13414/21 задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області до громадянина Таджикистану ОСОБА_1 про затримання його з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. Затримано громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до 19.01.2022. Однак, станом на 13.01.2022 позивачем не отримано інформації з країни громадянської належності відповідача, а також відсутні документи, що дозволяють завершити процедуру ідентифікації та перетнути останньому державний кордон України. При цьому, відповідач лише 01.12.2021 надав позивачу іншу інформацію про себе та на підтвердження цього відповідну копію паспорту. Таким чином, позивач позбавлений можливості забезпечити примусове видворення відповідача. У зв`язку з чим, просить суд продовжити строк тримання громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (інші установчі дані громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

13.01.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

17.01.2022 в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, а відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідач від послуг адвоката відмовився.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Судом встановлено, що 17.07.2021 під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області було виявлено та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , який з його слів прибув на територію України у 2014 році через КПП «Бориспіль».

17.07.2021 за порушення норм ч. 1 ст. 203 КУпАП відносно громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МОД № 005261 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 17.07.2021 серія МОД № 005320 його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2021 у справі № 522/13414/21 задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області до громадянина Таджикистану ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. Затримано громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до 19.01.2022.

На підставі рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 20.07.2021 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщено до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС».

17.07.2021, 04.08.2021, 29.09.2021 ГУ ДМС України в Одеській області було зроблено запити № 5100.5.7- 8289/51.3- 21, № 5100.5.7- 9316/51.3- 21, № 5100.5.7- 12159/51.3- 21 до посольства Республіки Таджикистан для сприяння в ідентифікації громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.11.2021 ГУ ДМС України в Одеській області було зроблено запит № 5100.5.7- 13805/51.3- 21 до Департаменту захисту національної державності СБУ щодо сприяння в ідентифікації громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.11.2021 ГУ ДМС України в Одеській області було зроблено запит №5100.5.7- 14438/51.3- 21 до ГУНП в Одеській області щодо сприяння в ідентифікації громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За твердженням позивача станом на 13.01.2022 жодної відповіді на зазначені запити позивачем не отримано.

В листопаді 2021 року громадянин Таджикистану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтвердив посадовцям територіального органу ДМС України в Одеській області, що він є даною особою. Однак, 01.12.2021 надав пояснення, що він є громадянином Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер паспортного документу серії № НОМЕР_1 (строк дії 29.12.2017 29.12.2027), копію якого долучено позивачем до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.

Положеннями ч.ч. 11, 12 та 13 ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З аналізу наведеного вбачається, що підставою для продовження строку утримання особи в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства може бути лише неможливість ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи. При цьому, і в першому, і в другому випадку підстави чітко пов`язані з діями, направленими на ідентифікацію особи.

Матеріалами справи не підтверджено наявності такої умови, визначеної ч. 13 ст. 289 КАС України, як відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації. Навпаки, як вбачається зі змісту пояснень відповідача наданих 01.12.2021 головному спеціалісту відділу міграційного контролю ГУ ДМС в Одеській області Кілян О., він є громадянином Російської Федерації, уродженцем Дагестану, та його установчими даними є: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), документований паспортним документом для виїзду за кордон серії : НОМЕР_1 (строк дії 29.12.2017 29.12.2027), тому його попередні установчі дані, якими він називався (громадянин Таджикистану ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є недійсними.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за № 806/21119).

Згідно пункту 1 розділу 6 «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» наведеної Інструкції, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом шести місяців перебування відповідача у Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС» ГУ ДМС України в Одеській області зверталось до посольства Республіки Таджикистан в Україні щодо сприяння ідентифікації вказаної особи, однак доказів надіслання/отримання листів матеріали справи не містять.

Крім того, не отримавши від посольства Республіки Таджикистан в Україні відповіді протягом шести місяців позивач не вчинив дій щодо надіслання запиту щодо ідентифікації відповідача через Департамент консульської служби МЗС України.

Позивачем у судовому засіданні повідомлено суд, що відповідних запитів щодо ідентифікації затриманого з громадянином Російської Федерації ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 до компетентних органів Російської Федерації не направлялося. Вказане у сукупності свідчить про те, що позивач не в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця.

Разом з тим, суд також зауважує на тому, що позивачем не приймалось рішення про примусове повернення відповідача до країни походження.

Відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Суд наголошує, що пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення. Відповідно до п. 113 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» (заява № 22414/93) будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п. 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому суд акцентує, що з метою ідентифікації рішенням суду було затримано саме громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , натомість громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 не затримувався, а тому позивач як на підставу для продовження строку затримання відповідача безпідставно посилається у прохальній частині позовної заяви на його ймовірні інші установчі дані.

З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 72-74, 77, 90, 242-246, 250, 255, 289 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення його повного тексту.

Суддя І.А. Павлик