Справа № 337/6344/21
Суддя: Бредун Д. С.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЄУН №337/6416/21
Провадження № 2-а/337/2/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Медвідь Г.С., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейської 3-го батальйону 1-ї роти 1-го взводу УПП в Запорізькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Смолій Лідії Олександрівни, про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд скасувати постанову серії ЕГА №486392 від 01.11.2021 року разом з протоколом серії АА 091367 від 01.11.2021 р. як незаконні; визнати дії поліцейської 3-го батальйону 1-ї роти 1-го взводу УПП в Запорізькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Смолій Л.О. протиправними; припинити адміністративне провадження й закрити справу на підставі ч.1 ст.247 КУпАП; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вказав, що постанова підлягає скасуванню у зв`язку із незаконністю його притягнення до адміністративної відповідальності, протиправності введення карантину, та обмеження носити маску, а також порушення його прав поліцейськими.

Ухвалою судді від 11 листопада 2021 року позов залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою судді від 19 листопада 2021 року позов прийнято до розгляду, у справі відкрите провадження. Призначено розгляд справи за правилами ст. 286 КАС України.

Ухвалою судді від 29 листопада 2021 року адміністративний позов залишити без руху.

Ухвалою судді від 03 грудня 2021 року продовжено розгляд справи.

07 грудня 2021 року від інспектора поліції Смолій Л.О. надійшов відзив, в якому заперечувалось проти заявлених вимог, посилаючись на законність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і необґрунтованості позовних вимог.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, що з урахуванням наданого відзиву, та відповідно до ч.3 ст. 205, ч.3 ст. 268 КАС України не перешкоджає вирішенню спору по суті.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позову, і незаконності дій працівників поліції.

Свідок ОСОБА_2 пояснив суду, що 01.11.2021 року йому зателефонував ОСОБА_1 і повідомив, що його притягають до адміністративної відповідальності. Свідок прибув на місце, коли вже складалась (оголошувалась) постанова. Вважає, що поліцейські грубо порушили норми законодавства і права ОСОБА_1 , а також не надали йому, ОСОБА_2 , права надавати заяви і клопотання.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідка, дійшов наступних висновків.

Постановою серії ЕГА №486392 від 01 листопада 2021 року інспектор поліції Смолій Л.О. визнала ОСОБА_1 винуватим у вчиненніадміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 443 КУпАП та накладено штраф у розмірі 170 гривень. В постанові зазначено, що 01 листопада 2021 року о 16:50 год. ОСОБА_1 перебував у громадському будинку в суді за адресою: м. Запоріжжя, пр. Ювілейний, буд.33, під час дії карантину без одягнених засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Оскаржувана постанова підписана особою, яка її винесла, та вручена особисто ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» відносини у сфері захисту населення від інфекційних хвороб регулюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, законами України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про запобігання захворюванню на синдром набутого імунодефіциту (СНІД) та соціальний захист населення», цим Законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно абз.3, 8, 17, 22 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що небезпечні інфекційні хвороби інфекційні хвороби, що характеризуються важкими та (або) стійкими розладами здоров`я в окремих хворих і становлять небезпеку для їх життя та здоров`я; карантин адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб; епідемічна ситуація показник епідемічного благополуччя території (об`єкта) у певний час, що характеризується рівнем і динамікою захворювання людей на інфекційні хвороби, наявністю або відсутністю відповідних факторів передачі інфекції та іншими обставинами, що впливають на поширення інфекційних хвороб; санітарно-протиепідемічні правила і норми - нормативно-правові акти (накази, інструкції, правила, положення тощо) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, вимоги яких спрямовані на запобігання виникненню та поширенню інфекційних хвороб.

У ч.ч.1, 2 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Також ст. 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» закріплено, що Кабінет Міністрів України відповідно до закону встановлює карантинно-обмежувальні заходи на території виникнення і поширення інфекційних хвороб та уражень людей. У разі виникнення чи загрози виникнення або поширення особливо небезпечних і небезпечних інфекційних хвороб, масових неінфекційних захворювань (отруєнь), радіаційних уражень населення органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування за поданням відповідних головних державних санітарних лікарів у межах своїх повноважень можуть запроваджувати у встановленому законом порядку на відповідних територіях чи об`єктах особливі умови та режими праці, навчання, пересування і перевезення, спрямовані на запобігання та ліквідацію цих захворювань та уражень.

Враховуючи зазначене, відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №227 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами та доповненнями, установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

В подальшому строк дії карантину неодноразово продовжувався.

Так, згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (надалі постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236), в редакції станом на 01.11.2021 року, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 р. №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до п.2-2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1236 З 17 червня 2021 р. на території України встановлюється «зелений» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється, зокрема, перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно. У разі встановлення «жовтого», «помаранчевого» або «червоного» рівнів епідемічної небезпеки додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 2-2 цієї постанови, встановлюються інші заходи, передбачені п.п. 3 3-5 цієї постанови.

Згідно ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Так, у ч.ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Конституційний суд України» належить до повноважень Конституційного суду України. У ст. 91 Закону України «Про Конституційний суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно ч.ч. 6-8 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» зупинення дії акта Кабінету Міністрів України Президентом України на підставі пункту 15 частини першої статті 106 Конституції України має наслідком зупинення вчинення будь-якими органами, особами дій, спрямованих на виконання зупиненого акта Кабінету Міністрів України, здійснення повноважень, визначених цим актом. Винесення Конституційним Судом України ухвали про відмову у відкритті провадження у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України акта Кабінету Міністрів України, ухвали про припинення конституційного провадження у справі або визнання акта Кабінету Міністрів України таким, що відповідає Конституції України, відновлює дію цього акта. Акт Кабінету Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом.

Як станом на 01 листопада 2021 року, так і на даний час жодна із постанов Кабінету Міністрів України, якою встановлено або продовжено строк дії карантину, в цілому або частині не була визнана неконституційною, її дія не зупинена Президентом України, а також такі постанови не скасовані у судовому порядку. А, отже, є обов`язковою до виконання на всій території України.

Натомість позиція ОСОБА_1 , що він не зобов`язаний одягати маску, є помилковою з огляду на неправильне тлумачення норм чинного законодавства України.

Щодо невідповідності і неефективності введеного карантину, згідно міжнародних рекомендації, то суд звертає увагу на введення аналогічних обмежень майже усіма країнами світу.

Згідно ст. 5 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни зобов`язані піклуватися про своє здоров`я та здоров`я і гігієнічне виховання своїх дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; брати участь у проведенні санітарних і протиепідемічних заходів; проходити обов`язкові медичні огляди та робити щеплення у передбачених законодавством випадках; виконувати розпорядження та вказівки посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби при здійсненні ними державного санітарно-епідеміологічного нагляду; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Після внесення змін до КУпАП згідно закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №1000-IX від 06.11.2020р., ст. 443 КУпАП доповнено частиною 2 наступного змісту: перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Так, згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях, тощо.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, частина друга статті 443 КУпАП; від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом ч.3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Так, згідно ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 01.11.2021 року була винесена уповноваженим працівником органів Національної поліції із дотриманням вимог чинного законодавства на місці вчинення адміністративного правопорушення без первинного складення протоколу про адміністративне правопорушення за результатами розгляду справи та за своїм змістом відповідає чинному законодавству України.

Порушення права на захист ОСОБА_1 допущено не було, оскільки згідно оглянутих в судовому засіданні відеозаписів, громадянину України зрозумілому для нього мовою (і українською і російською) були роз`яснені його права, процедура розгляду, та можливість самостійно залучити захисника. Також ОСОБА_1 роз`яснювалось неможливість у провадженні такої категорії залучення захисника за рахунок держави.

У ч.ч.1-2 ст. 2 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 4, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року по справі № 760/2846/17 зроблено висновок, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України (в редакції Кодексу до 15.12.2017 року) розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

В даному випадку, позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б підтверджували реальне обмеження його конституційних прав чи обов`язків.

У п.1 ч. 3 ст. 286 КАС України зазначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 є чинною, оскаржувана постанова від 01.11.2021 року прийнята повноважною посадовою особою із дотриманням вимог чинного законодавства щодо порядку винесення та змісту документа, зважаючи на те, що факт перебування позивача в приміщенні Хортицького районного суду м. Запоріжжя без засобів індивідуального захисту, зафіксовано на відео, за відсутності доказів порушення конституційних прав і свобод громадянина України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 443 КУпАП, а тому оскаржувана постанова від 01.11.2021 року є законною та скасуванню не підлягає, отже, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 19, 90, 139, 243, 245, 250, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейської 3-го батальйону 1-ї роти 1-го взводу УПП в Запорізькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Смолій Лідії Олександрівни, про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.С. Бредун