Справа № 640/28082/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м. Київ № 640/28082/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Бокатової Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства «АЛЬФА-ПРОЕКТ»
доГоловного управління ДПС у Кіровоградській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «АЛЬФА-ПРОЕКТ» (далі - позивач, ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області № 0 від 21.10.2020, яким до Приватного підприємства «АЛЬФА-ПРОЕКТ» застосовано штрафну санкцію у розмірі 40 000,00 грн.

Мотивуючи позовні вимоги ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» наголошує на необґрунтованості спірного рішення. Зокрема позивач зазначає, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області № 1020 від 08.09.2020 «Про проведення фактичної перевірки ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ», посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку господарського об`єкту за адресою: Кіровоградська область, м. Благовіщенське, а/ш Київ - Одеса 257 км + 300 м за період діяльності з 01.04.2020; за результатами фактичної перевірки було складено Акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства у сфері обігу пального від 24.09.2020 № 94/11-28-09-01/33507777; на підставі Акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0 від 21.10.2020, яким до ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» застосовано штрафну санкцію у розмірі 40 000,00 грн.; на думку позивача у відповідача були відсутні достатні умови для проведення фактичної перевірки на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, оскільки у даному випадку відсутні будь-які докази, що свідчать про наявність інформації про порушення позивачем вимог законодавства, а також про отримання її в установленому законодавством порядку; допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо призначення та проведення фактичної перевірки ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» призводять до відсутності правових наслідків такої; на момент проведення фактичної перевірки ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» не здійснювало будь-яких дій з реалізації та зберігання пального за адресою: Кіровоградська область, м. Благовіщенське, а/ш Київ - Одеса 257 км + 300 м, АЗС «Ульянівка»; в Акті перевірки жодним чином не ідентифіковано резервуар, в якому, на думку перевіряючих, відсутні повірені витратоміри-лічильники та паливороздавальна колонка; обладнання акцизного складу відповідними рівнемірами-лічильниками здійснюється з метою контролю реалізації пального та забороняється здійснювати будь-які дії з пальним без відповідних витратомірів-лічильників; Податковий кодекс України жодним чином не пов`язує введення в експлуатацію акцизного складу з фактом його реєстрації, а тому позовні вимоги є обґрунтовані.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

18.11.2020 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/28082/20 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

11.12.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому останній заперечує проти позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що в ході перевірки 17.07.2020 представником підприємства Говорадло В.М. перевіряючим було надано залишки пального, які обліковувалися на АЗС на момент проведення перевірки в резервуарі згідно даних системи «Управління відомчої АЗС»; документи, що підтверджують повірку паливо роздавальної колонки до перевірки надано не було; в ході проведення перевірки на даній АЗС здійснювалося заправлення дизельним пальним вантажного транспорту; під час проведення перевірки перевіряючим не було надано до перевірки документів щодо обігу пального на даній АЗС, в зв`язку з тим, що вони зберігаються за юридичною адресою підприємства; згідно Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівномірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 891, реєстрація витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників здійснюється розпорядниками акцизних складів шляхом формування та надсилання електронних документів до Реєстру за кожним місцем розташування акцизного складу; згідно баз даних ДПС України ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» не подавало до органів податкової служби вищезазначених електронних документів, а саме довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України від 27.11.2018 № 944; розпорядником акцизного складу ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» за адресою: Кіровоградська обл., м. Благовіщенське, а/ш Київ - Одеса 257 км + 300 м., не обладнано резервуар для зберігання пального рівнеміром-лічильником рівня пального у резервуарі та не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

16.12.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідачем у відзиві не доведено правомірності прийняття наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області № 1020 від 08.09.2020 «Про проведення фактичної перевірки ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ»; не доведено належними та допустимими доказами наявність 9 582 літрів пального за адресою: Кіровоградська обл., м. Благовіщенське, а/ш Київ - Одеса 257 км + 300 м., АЗС «Ульянівка»; не здійснено вивчення жодного первинного документа, про що також зазначено в Акті перевірки; не доведено, що на об`єкті перевірки здійснювалося заправлення транспортних засобів; не доведено факту введення в експлуатацію та саму експлуатацію резервуара за місцем перевірки, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватне підприємство «АЛЬФА-ПРОЕКТ» зареєстроване як юридична особа 22.04.2005, номер запису в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 1 007328. Місцезнаходженням юридичної особи є: 01015, м. Київ, вулиця Московська, будинок 43/11, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом економічної діяльності позивача за кодом згідно з КВЕД є 46.71 - оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

На підставі ст. 19-1, пп. 20.1.2, 20.1.4, 20.1.6, 20.1.8 - 20.1.13, 20.1.17 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, ст. 81 Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та на виконання вимог листа ДПС України від 14.07.2020 № 11586/7/99-00-09-02-03-07 начальником Головного управління ДПС у Кіровоградській області видано наказ від 08.09.2020 № 1020 про проведення з 14.09.2020 протягом 10 діб фактичної перевірки господарського об`єкту - АЗС, розташованого за адресою: Кіровоградська обл., м. Благовіщенське, а/ш Київ - Одеса 257 км + 300 м., в якому здійснює господарську діяльність Приватне підприємство «АЛЬФА-ПРОЕКТ» (). Перевірку необхідно провести за період діяльності з 01.04.2020 з метою здійснення контролю з питань дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства України у сфері обігу пального.

Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області здійснена фактична перевірка ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» за адресою: Кіровоградська обл., м. Благовіщенське, а/ш Київ - Одеса 257 км + 300 м., за результатами якої складено акт від 24.09.2020 № 94/11-28-09-01/33507777, згідно із яким в ході проведення фактичної перевірки встановлено порушення ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» вимог пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України в частині не обладнання акцизного складу рівнеміром-лічильником рівня пального у резервуарі та відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі.

Вказаний акт направлено на адресу позивача рекомендованим листом (трек-номер 25 1).

На підставі акту перевірки від 24.09.2020 № 94/11-28-09-01/33507777 Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.10.2020 № 0, яким застосовано до ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» штраф за платежем «Адміністративні штрафи та інші санкції 21081100» у розмірі 40 000,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення направлено на адресу позивача рекомендованим листом (трек-номер 25 5).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Так, право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки, визначено положеннями п. 75.1. ст. 75 та пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, при чому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень контролюючого органу виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення фактичної перевірки визначено положеннями ст. 80 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

За змістом пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі, на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів ст. 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Із зазначеного вбачається, що перевірка на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України буде правомірною за наявності: наказу на призначення перевірки, який має містити: 1) визначення, яка саме інформація отримана податковим органом щодо наявних порушень з боку конкретного платника податків; 2) відомостей, коли та ким така інформація, що слугувала підставою для призначення фактичної перевірки, була надана; 3) відомостей, які є наявні докази отримання контролюючим органом такої інформації або звернення, які було зареєстровано у відповідному порядку.

Лише за наявності зазначених умов наказ буде відповідати вимогам законодавства, а перевірка на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України буде правомірною.

Платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки у випадках передбачених п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 та від 04.09.2020 у справі № 821/1274/18.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що право на проведення фактичної перевірки виникає у посадових осіб контролюючого органу за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

З матеріалів справи слідує, що підставою для проведення перевірки позивача слугував лист Державної податкової служби України № 11586/7/99-00-09-02-03-07 від 14.07.2020.

На підставі вказаного листа від 14.07.2020, Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області видано наказ № 1020 від 08.09.2020, відповідно до якого з 14.09.2020 необхідно провести фактичну перевірку, тривалістю 10 діб, ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ», з метою здійснення контролю з питань дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства України у сфері обігу пального за період діяльності з 01.04.2020.

Суд вважає за необхідне також наголосити, що наказ відповідача про проведення фактичної перевірки № 1020 від 08.09.2020 є актом індивідуальної дії.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Правовий акт індивідуальної дії виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

По відношенню до рішень суб`єктів владних повноважень, які є актами індивідуальної дії, спосіб захисту порушеного права у контексті можливості відновлення прав позивача залежить від того, чи є таке рішення діючим (чинним) і таким, що підлягає виконанню, або рішення є таким, що вичерпало свою дію.

Як видно з матеріалів справи, наказ відповідача для здійснення фактичного заходу є виконаним, тобто таким, що вичерпав свою дію.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є оскарження саме рішення, прийнятого за результатами перевірки.

З огляду на встановлені судом обставини даної справи, допуск посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки відбувся, відповідачем були дотримані вимоги законодавства, а тому твердження позивача у позовній заяві щодо неправомірності наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області № 1020 від 08.09.2020 «Про проведення фактичної перевірки ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» судом до уваги не береться.

Як свідчать матеріали справи, ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» зареєстровано платником акцизного податку з реалізації пального, номер запису в Реєстрі системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового - 1806 від 11.04.2019. За позивачем 27.06.2019 зареєстрований акцизний склад (уніфікований номер 1008050), номер запису в Реєстрі 8163.

Відповідно до пп. 14.1.6. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України акцизний склад - це спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, а також приміщення, розташовані на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Згідно пп. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України розпорядник акцизного складу - це суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Приписами п. 230.1. ст. 230 Податкового кодексу України передбачено, що акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходжень до бюджету акцизного податку.

За правилами пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Пунктом 12 підрозділу 5 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 липня 2019 року; акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 жовтня 2019 року; акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 891 (далі - Порядок № 891).

Згідно з п. 2 Порядку № 891 витратомір-лічильник (далі - витратомір) - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки, призначений для безперервного вимірювання, запам`ятовування та відображення у фактичних умовах вимірювання кількості пального, що проходить через вимірювальний перетворювач у закритих, повністю заповнених трубопроводах; рівнемір - лічильник рівня пального у резервуарі (далі - рівнемір) - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки, призначений для вимірювання рівня пального, за яким обчислюється об`єм пального, що перебуває у резервуарі, за градуювальною таблицею резервуара; резервуар - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки у вигляді стаціонарної споруди або ємності, який призначений для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання та для якого встановлена залежність його місткості від абсолютної висоти рівня пального в резервуарі, що оформлено у вигляді градуювальної таблиці; обіг пального - будь-які операції, що передбачають: фізичне отримання розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з виробництва, придбання, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції); фізичний відпуск (відвантаження) розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з реалізації, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції).

Отже, при визначенні загальної місткості розташованих на акцизному складі резервуарів беруться до уваги стаціонарні споруди або ємності, які призначені для здійснення операцій, що передбачають фізичне отримання розпорядником акцизного складу пального чи/або фізичний відпуск (відвантаження) розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне та його зберігання, при цьому акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Таким чином, обов`язок обладнання витратомірами-лічильниками кожного місця відпуску пального наливом з акцизного складу та рівнеміром-лічильником на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі, поширюється на розпорядника акцизного складу незалежно від здійснення фактичного відпуску нафтопродуктів. Самого факту зберігання пального на акцизному складі достатньо для необхідності виконання його розпорядником обов`язку із встановлення згаданого обладнання на резервуари та точки відпуску до 01.01.2020.

Як встановлено п.5 та п.7 Порядку № 891, інформація про розпорядника акцизного складу, наявні акцизні склади, розміщені на них резервуари, витратоміри та рівнеміри вноситься розпорядниками акцизних складів до електронних документів для наповнення Реєстру шляхом ручного вводу даних та надсилається одноразово. Натомість, інформація про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів фактичних залишків пального на початок та кінець звітної доби, добового обсягу обігу пального та добового фактичного обсягу реалізованого пального зводиться автоматично, шляхом передачі даних витратомірів та рівнемірів, зареєстрованих у Реєстрі.

Формат даних та структуру Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі затверджено наказом Міністерства фінансів України від 27.11.2018 № 944 (далі - Наказ № 944).

На виконання п. 3 Порядку № 891 і п. 2 наказу № 944 ДПС розроблено програмне забезпечення для створення та ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, яке надає безкоштовну можливість платникам податків подавати до контролюючого органу довідку про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри (електронний документ за формою J0210301) довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі (електронні документи за формою J0210401) засобами ІТС «Електронний кабінет» та ІТС «Єдине вікно подання електронної звітності».

Відомості про внесення до Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі відносно позивача, у період, що перевірявся, в системі відсутні.

Суд звертає увагу, що належних і допустимих доказів підтвердження факту невикористання ПП «АЛЬФА-ПРОЕКТ» акцизного складу на час проведення у вересні 2020 року перевірки матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що застосування штрафних санкцій за порушення наведених вище нормативних вимог визначене п. 128-1.1 ст. 128-1 Податкового кодексу України, яким, зокрема, передбачено, що не обладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також не обладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20 000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

На момент проведення перевірки (вересень 2020 року) діяла редакція пункту 18 підрозділу 5 «Особливості справляння акцизного податку та екологічного податку» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яка передбачала, що норми пункту 128-1.1 статті 128-1 цього Кодексу застосовуються з 1 квітня 2020 року - до розпорядника акцизного складу, на акцизному складі якого розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу).

Отже, законодавець встановив, що відповідальність розпорядників акцизних складів за відсутність обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками може наступити лише з 01.04.2020.

А тому, після 01.04.2020 розпорядник акцизного складу, де розташовані резервуари, в яких зберігається пальне, зобов`язаний був обладнати їх рівнемірами-лічильниками та зареєструвати на виконання вимог Податкового кодексу України щодо обов`язкового встановлення витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.

Відповідно до п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій, зокрема, за обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками.

З огляду на вищевикладене, позивач допустив податкове правопорушення, а саме порушення вимог пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, за яке п. 128-1.1 ст. 128-1 цього Кодексу передбачена відповідальність.

Таким чином, у межах спірних правовідносин та з урахуванням обставин цієї справи, належним доказом, яким підтверджуються податкові порушення позивача, є акт фактичної перевірки, який містить відомості стосовно встановлених порушень та відповідає фактичним обставинам справи.

Відтак накладення штрафних санкцій у розмірі 40 000 грн., тобто по 20 000 грн. за необладнання резервуару рівнеміром-лічильником і незареєстрованою як витратомір-лічильник палива роздавальною колонкою відповідає приписам п. 128-1.1 ст. 128-1 Податкового кодексу України.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.10.2020 № 0 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного підприємства «АЛЬФА-ПРОЕКТ» - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко