Справа № 620/12546/21
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними дій по складанню протоколу про порушення митних правил, вилученню транспортного засобу та поміщенню його на митний склад, стягнення шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними дій по складанню протоколу про порушення митних правил, вилученню транспортного засобу та поміщенню його на митний склад, стягнення шкоди.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2021 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Справу розглянуто без фіксації судового процесу у порядку ст.229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі довіреності від 04.08.2020 №4175 та на підставі митної декларації №UA02030/2020/833643 ОСОБА_2 , ввіз на територію України, придбаний в інтересах ОСОБА_1 транспортний засіб.

Волинською митницею Держмитслужби було складено протокол про порушення митних правил №0754/20500/20 про притягнення до відповідальності за ст.472, ч.1 ст.483 Митного кодексу України, ОСОБА_2 .

Вказаним протоколом було вилучено транспортний засіб MERSEDES-BENZ- НОМЕР_1 та 20.10.2020 поміщено на митний склад.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 04 березня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 354 496,39 гривень з конфіскацією в дохід держави автомобіля "Мерседес-Бенц" 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 354 496,39 гривні. Провадження за ознаками ст. 472 МК України закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу порушення митних правил.

Постановою Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року постанову Любомльського районного суду Волинської області від 04 березня 2021 року щодо ОСОБА_2 скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.483 МК України закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

07.05.2021 ОСОБА_2 було повернуто транспортний засіб з митного складу.

Декларантом було складено нову митну декларацію від 14.05.2021 та подано до митниці.

Як зазначає позивач, внаслідок протиправних дій посадових осіб Волинської митниці, сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 від 13.08.2020 №AF00873060 був поданий позивачем до Чернігівської митниці для застосування преференційного режиму поза межами чотирьох місяців з дати його видачі, у зв`язку з чим, позивачу було завдано збитки у вигляді сплаченого до бюджету мита та ПДВ у розмірі 32889,87 грн., які останній сплачувати не повинен був.

У зв`язку з наведеними обставинами позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій відповідача та стягнення з відповідача коштів у сумі 32889,87 на відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 її протиправними діями.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції зазначив, що протоколу про порушення митних правил № 0754/20500/20, дії щодо складання якого позивач просить визнати протиправними, як одному із доказів у справі, вже надана оцінка місцевим та апеляційним судом при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 . Суд зазначив, що приймаючи рішення щодо вилучення транспортного засобу, який належить позивачу, та поміщення його на митний склад, а також складаючи протокол про порушення митних правил, посадова особа митного органу здійснювала не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, які підлягають оцінці на відповідність їх закону лише в контексті вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності під час провадження у справі про порушення митних правил, в ході якого перевіряється законність та обґрунтованість вжитих заходів, дотримання порядку їх проведення. В сукупності оцінка таких дій є одним з критеріїв законності притягнення особи до адміністративної відповідальності, що і було вже зроблено судами. Розгляд питання правомірності дій посадової особи митного органу під час складення протоколу про порушення митних правил, який вже досліджений і оцінений судами, в окремому позовному провадженні не підлягає. Враховуючи те, що вимоги позивача про визнання протиправними дій по складанню протоколу про порушення митних правил, вилученню транспортного засобу та поміщенню його на митний склад не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства за обставин описаних вище, суд дійшов висновку, що й вимога позивача про стягнення шкоди не підлягає розгляду адміністративним судом, а має вирішуватися судом в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

У пункті 1 частини першої статті 19 КАС України зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

В даному випадку предметом спору є дії суб`єкта владних повноважень щодо вилучення відповідачем на підставі протоколу №0754/20500/20 транспортного засобу MERSEDES-BENZ- НОМЕР_2 та завдання у зв`язку з такими діями матеріальної шкоди позивачу.

На переконання колегії суддів даний спір підлягає розгляду саме у порядку адміністративного судочинства, оскільки є спором між фізичною особою та органом державної влади, предметом якого є перевірка законності дій цього органу вчинених ним під час здійснення владних управлінських функцій.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що протоколу про порушення митних правил № 0754/20500/20, дії щодо складання якого позивач просить визнати протиправними, як одному із доказів у справі, вже надана оцінка місцевим та апеляційним судом при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, постановою Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року постанову Любомльського районного суду Волинської області від 04 березня 2021 року щодо ОСОБА_2 скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.483 МК України закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

На переконання колегії суддів обставини встановлені у вказаних рішеннях судів у відповідності до статті 78 КАС України можуть бути визнані судом під час розгляду справи по суті як преюдиційні чи такі, що не підлягають встановленню в рамках даної справи, проте не можуть слугувати підставою для відмови у відкритті провадження.

Фактично позивач не оскаржує правомірність протоколу, а оскаржує дії відповідача щодо вилучення на підставі протоколу №0754/20500/20 транспортного засобу MERSEDES-BENZ- НОМЕР_2, що призвело у подальшому до завдання позивачу матеріальної шкоди.

Відповідно до статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Колегія суддів вважає, що позивач в даному випадку вірно обрав спосіб захисту порушених прав шляхом звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно з позицією Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що за своїм змістом спірні правовідносини належать до юрисдикції адміністративного суду, судова колегія приходить до висновку про помилковість постановленої Деснянським районним судом м. Чернігова оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 320, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких