Справа № 640/13523/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Остін» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Остін» до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Остін» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Остін») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі по тексту - відповідач, Держпродспоживслужба) в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про накладення штрафу на ТОВ «Остін» у розмірі 16 091,60 грн. за порушення законодавства про рекламу №0008 від 07.05.2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року в задоволенні значеного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ТОВ «Остін» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.01.2020 року ТОВ «Остін» було отримано листа Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області «Про порушення законодавства про рекламу» за №07.5/1520 від 30.01.2020 року з вимогою про надання документів та пояснень.

07.02.2020 року ТОВ «Остін» направлено відповідачу листа із відповідними копіями документів.

Рішенням №0008 від 07.05.2020 року Держпродспоживслужби про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу на ТОВ «Остін» було накладено штраф у розмірі 16 091,60 грн. за недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами (далі по тексту - оскаржуване рішення)(а.с.89-90).

Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що розміщена позивачем реклама на скляній вітрині магазину «Остін» - «SALE», « 3=2», не містила інформації про дату початку та закінчення розпродажу та знижки цін на продукцію, не зазначено попередню ціну товару, а також нову ціну з врахуванням програми, чим порушено норми чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №667, основними завданнями Держпродспоживслужби є, зокрема: реалізація державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і реклами в цій сфері; здійснення відповідно до закону державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами.

Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження (п.4 Положення №667).

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами на території України регулюються Законом України «Про рекламу».

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 року №270/96-ВР в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

- реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;

- товар - будь-який предмет господарського обігу, в тому числі продукція, роботи, послуги, цінні папери, об`єкти права інтелектуальної власності;

- знижка - тимчасове зменшення ціни товару, яке надається покупцям (споживачам).

Основними принципами реклами є: законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди (ч.1 ст.7 Закону України «Про рекламу»).

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України «Про рекламу», контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про рекламу», на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Крім того, відповідний орган державної влади має право:

- вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства;

- вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю;

- надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень;

- приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження;

- приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.

Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.

Згідно із частиною 3 статті 26 Закону України «Про рекламу», рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами під час розгляду питання про порушення цього Закону мають право:

- бути присутніми на засіданні державного органу під час розгляду питання про порушення ними цього Закону;

- подавати необхідні документи, давати пояснення;

- отримувати копію протоколу засідання та рішення державного органу, прийнятого щодо них;

- оскаржувати дії чи бездіяльність зазначеного державного органу та його посадових осіб до суду.

Згідно ч.ч.4, 5, 6 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХХІІІ, вживання понять «знижка» або «зменшена ціна» або будь-яких інших, аналогічних за значенням, дозволяється лише з додержанням таких умов:

1) якщо вони застосовуються до продукції, яку безпосередньо реалізує суб`єкт господарювання;

2) якщо такого роду знижка або зменшення ціни застосовується протягом визначеного та обмеженого періоду часу;

3) якщо ціна продукції є нижчою від її звичайної ціни.

Вживання поняття «розпродаж» або будь-яких інших, аналогічних йому, дозволяється лише з додержанням таких умов:

1) якщо здійснюється розпродаж усіх товарів у межах певного місця або чітко визначеної групи товарів;

2) якщо тривалість розпродажу обмежено в часі;

3) якщо ціни товарів, що підлягають розпродажу, є меншими від їх звичайної ціни.

Після публічного повідомлення про початок проведення розпродажу, застосування знижок або зменшення ціни до споживачів повинна доводитися інформація про ціну продукції, що була встановлена до початку проведення відповідного розпродажу, застосування знижок або зменшення ціни, а також ціну цієї ж продукції, встановлену після їх початку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону №270/96-ВР, особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть:

1) рекламодавці, винні: у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами; у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом; у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами; у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно;

2) виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами;

3) розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Отже, законодавством визначений перелік осіб, які несуть відповідальність за порушення законодавства про рекламу.

Такими особами є:

- рекламодавці;

- виробники реклами;

- розповсюджувачі реклами.

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживслужби та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693 (далі по тексту - Порядок).

У відповідності до п.11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду (п.12 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу).

Пунктом 9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу встановлено, що підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживслужби та її територіальних органів.

Пунктом 14 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу передбачено, що Держспоживслужба та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Згідно п.16 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживслужбі або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку (п.18 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу).

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про рекламу», реклама про знижку цін на продукцію, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару.

Таким чином, розповсюдження інформації про тимчасове зменшення ціни товару, яке надається покупцям (споживачам), є рекламою про знижку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на скляній вітрині магазину «Остін», розташованого за адресою: м. Дніпро, бул. Зорний, 1а, ТРЦ «Дафі» було розміщено рекламу «SALE» та « 3=2».

Однак, зазначена реклама не містила інформації про дату початку і закінчення розпродажу та знижки цін на продукцію. Даний факт також підтверджується матеріалами фотофіксації, доданими до протоколу про порушення законодавства про рекламу, та не заперечується сторонами.

Так, ч.6 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.5 ст.8 Закону України «Про рекламу» передбачено, що після публічного повідомлення про початок проведення розпродажу, застосування знижок або зменшення ціни до споживачів повинна доводитися інформація про ціну продукції, що була встановлена до початку проведення відповідного розпродажу, застосування знижок або зменшення ціни, а також ціну цієї ж продукції, встановлену після їх початку.

Тобто, реклама щодо проведення програми із залучення нових клієнтів та збільшення обсягів продажу, шляхом зменшення ціни товару повинна містити інформацію про строки та місце проведення цих заходів та із зазначенням інформаційного джерела, з якого можна дізнатися про умови та місце проведення цих заходів, а також із зазначенням інформації про попередню ціну продукції, що була встановлена до початку проведення програми.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що розміщення загального поняття про розпродаж, або акції на певні види товару, містить перелік вимог, відповідно до вищевказаних правових норм.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, розміщена ТОВ «Остін» реклама на скляній вітрині магазину - «SALE» та « 3=2», не містила інформації про дату початку та закінчення розпродажу та знижки цін на продукцію, не зазначено попередню ціну товару, а також нову ціну з врахуванням програми.

При цьому, п.4 ч.1 ст.8 Закону України «Про рекламу» передбачено, що у рекламі забороняється використовувати засоби і технології, які діють на підсвідомість споживачів реклами.

Щодо посилань представника скаржника на те, що розміщення інформації про товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, не вважається рекламою, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 7 ст.8 Закону України «Про рекламу» регламентовано, що розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

З аналізу наведеної норми слідує, що не вважається рекламою саме розміщення інформації про виробника товару та/або товар. Однак, як вбачається з матеріалів фотофіксації розміщено інформацію не про товар, а про розпродаж та знижки цін на товар.

При цьому, суд зазначає, що згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про рекламу», інформаційний, авторський чи редакційний матеріал, в якому привертається увага до конкретної особи чи товару та який формує або підтримує обізнаність та інтерес глядачів (слухачів, читачів) щодо цих особи чи товару, є рекламою.

Крім того, не заслуговують на увагу суду доводами апелянта відносно того, що вся інформація про товар, співвідношення знижки до попередньої ціни, а також перелік акційних товарів був вказаний у куточку покупця, з огляду на наступні норми законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про рекламу» реклама про знижку цін на продукцію, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару.

Таким чином, ч. 5 ст. 8 Закону «Про рекламу» встановлює загальні вимоги до змісту реклами про знижку цін на продукцію та розпродаж, без конкретизації товару чи посилання на куточок споживача для ознайомлення з умовами знижки.

У даному випадку, розміщені ТОВ «Остін» на скляній вітрині магазину - «SALE» та « 3=2» є рекламою, яка носить інформаційний характер про товар, який конкретизовано позивачем у куточку споживача, проте вказана реклама розміщена без дотримання вимог законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що кількість товару, який реалізується позивачем та підпадає під розпродаж або акцію, не має визначального змісту, адже інформація «SALE» та «3=2» направлена на обізнаність споживачів про знижки і має всі ознаки реклами.

Щодо тверджень скаржника про порушення процедури розгляду справи, зокрема, неповідомлення про початок розгляду справи відповідачем, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки відповідно до змісту листа від 20.02.2020 року «Про порушення законодавства про рекламу», яке було отримано нарочно керуючим магазину «Остін» 25.02.2020 року, останнього було повідомлено, що засідання відбудеться 16.03.2020 року.

Проте, представник позивача на розгляд справи не з`явився, причин неявки відповідачу не повідомляв, клопотань про перенесення розгляду справи не заявляв.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про правомірність оскаржуваного рішення Держпродспоживслужби №0008 від 07.05.2020 про накладення штрафу на ТОВ «Остін» за порушення положення ч.5 ст.8 Закону України «Про рекламу».

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Остін» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 17.01.2022 року