Справа № 540/6965/21
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/6965/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області (далі - відповідач, Чорнобаївська сільрада), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області VIII скликання VII сесії від 21.05.2021р. №154 в частині відмови в наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язати Чорнобаївську сільську раду надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в межах с. Барвінок Білозерського району Херсонської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 стверджує, що 21.05.2021р. Чорнобаївська сільрада прийняла рішення на 7 сесії №154 про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах с. Барвінок Білозерського району Херсонської області, у зв`язку із тим, що земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту і не відповідає категорії земель, відповідно містобудівної документації (генеральному плану села). Інших причин, які б заважали відповідачу видати вищевказаний дозвіл, у спірному рішенні не зазначено. При цьому, у рішенні не зазначено, в чому саме полягає вказана невідповідність та, з яких мотивів сільська рада виходила, здійснюючи такий висновок та якими документами підтверджується. Вважає, що висновок про відмову у видачі вказаного дозволу є неправомірним, а відповідачем при прийнятті спірного рішення не було встановлено у достатньому обсязі всіх обставин та не досліджено всіх доказів, які могли б слугувати підставою для висновку про відмову у задоволенні заяви від 13.04.2021р. Таким чином, рішення відповідача є немотивованим.

Ухвалою від 10.11.2021р. відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про витребування доказів від 10.12.2021р., яке залишається судом без задоволення, в силу його необґрунтованості, яка пояснюється відсутністю у змісті клопотання посилання на обставини, які може підтвердити запитувані докази, або на аргументи, які вони можуть спростувати. При цьому, у клопотанні відсутня інформація про заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цих доказів самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.

Наведені обставини вказують на невідповідність поданого клопотання вимогам приписів п. п. 2, 4 ч. 2 ст. 80 КАС України, у зв`язку із чим таке клопотання задоволенню не підлягає.

24.11.2021р. до суду надійшов двізив на позовну заяву, в якій відповідач не погоджується із доводами позивача, наголошує на законності спірного рішення, при цьому мотивуючи відмову у наданні запитуваного дозволу, посилається на підстави, що вказані у цьому рішенні.

10.12.2021р. канцелярією суду зареєстровано відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується із позицією відповідача, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 13.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах с. Барвінок Білозерського району Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, які додаються до заяви.

До заяви було додано:

1) копію паспорта громадянина України;

2) копію ідентифікаційного номера;

3) графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування.

Рішенням VIІ сесії Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області VIII скликання від 21.05.2021р. №154 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та в оренду для ведення особистого селянського господарства" відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовного площею 0,40 га, розташованої у межах с. Барвінок Білозерського району Херсонської області (відповідно до наданих графічних матеріалів), у зв`язку із тим, що земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту і не відповідає категорії земель, відповідно містобудівної документації (генеральному плану села).

Не погоджуючись із правомірністю наведеного рішення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України " Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997р. №280/97-ВР ( далі - Закон №280/97-ВР), який передбачає, зокрема:

- сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10);

- виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26);

- акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59).

Положеннями Земельного кодексу України від 24.10.2001р. №2768-ІІІ (далі - ЗК України) передбачено, зокрема:

- громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 1 ст. 116);

- сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122);

- громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч. 6 ст. 118);

- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абз. 1 ч. 7 ст. 118).

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, питання щодо безоплатної передачі у власність громадян земельних ділянок вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської ради шляхом прийняття відповідних рішень.

При цьому, положеннями ст. 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення таких земельних ділянок у власність і чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень вказаної ст. ЗК України.

Як встановлено судом, предметом спору у даній справі є правомірність відмови Чорнобаївської сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки.

За позицією відповідача, правомірність відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки згідно оскаржуваного рішення Чорнобаївської сільської ради №154 від 21.05.2021р. полягає у тому, що земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1 , знаходиться в межах населеного пункту і не відповідає категорії земель, відповідно містобудівної документації (генеральному плану села).

Проаналізувавши зміст означеного рішення, суд встановив, що в оскаржуваному рішенні взагалі відсутнє посилання на норму законодавства, якою мотивовано відмову у наданні запитуваного дозволу, та зі змісту вказаного рішення незрозуміло, на яку саме містобудівну документацію посилається відповідач, адже відсутні реквізити рішення, яким затверджено генеральний план села, що вказується у спірному рішенні. Між тим, представником сільради у відзиві вказується, що наразі генеральний план села Барвінок не розроблено, тобто станом на момент прийняття спірного рішення, означеного документу не існувало, що у свою чергу свідчить про безпідставність такого рішення у частині, яка стосується позивача.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція, зокрема у межах справ №806/1049/15, № 509/4156/15-а, № №804/4435/16, згідно якої, приймаючи рішення, відповідний орган повинен навести усі підстави його прийняття у вказаному рішення. Водночас, рішення суб`єкта владних повноважень вважається прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, якщо належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні не наведено.

Таким чином, суддя вважає, що наведені вище обставини вказують на протиправність спірного рішення, у зв`язку із чим рішення Чорнобаївської сільської ради №154 від 21.05.2021р. підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Чорнобаївської сільської ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, суд виходить з наступного.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018р. у справі №804/1469/17, від 14.08.2019р. у справі №0640/4434/18, від 12.09.2019р. у справі №0640/4248/18 та від 28.11.2019р. по справі №803/1067/17.

Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, варто зазначити, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

Так як обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, то наразі відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати відповідний дозвіл.

Підсумовуючи наведене, суддя вважає, що хоч і повноваження сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою у даному випадку не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання йому відповідного дозволу.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2019р. по справі №814/1959/17 та від 28.11.2019р. по справі №803/1067/17, яка згідно ч. 4, 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень та враховується іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача що ґрунтується на чинному законодавстві України, суд вважає необхідним здійснити такий захист шляхом зобов`язання відповідача на найближчій сесії розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої у межах с. Барвінок Білозерського району Херсонської області, та детально позначена у графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, з урахуванням висновків суду, наведених у даному судовому рішенні.

Суд зауважує на тому, що за загальним правилом, яке випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено жодними доказами правомірності винесення рішення.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

За наведених обставин, оцінивши докази наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору розподілено на підставі ч. 3 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області (, 75024, Херсонська обл., Херсонський р-н, село Чорнобаївка, вул. Соборна, буд. 44) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області VIII скликання VII сесії від 21.05.2021р. №154 в частині відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах с. Барвінок Білозерського району Херсонської області, та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до заяви ОСОБА_1 від 13.04.2021р.

Зобов`язати Чорнобаївську сільську раду Білозерського району Херсонської області розглянути на найближчій сесії заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах с. Барвінок Білозерського району Херсонської області, та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до заяви ОСОБА_1 від 13.04.2021р., із урахуванням висновків, наведених у даному судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні), шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 109020100