Справа № 280/8376/20
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2022 року м. Дніпросправа № 280/8376/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.07.2021 року в адміністративній справі №280/8376/20 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмови, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:
1) визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки при звільненні з 27.03.2019 по день фактичної виплати, а саме по 13.08.2020;
2) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки при звільненні з 27.03.2019 по 13.08.2020 включно у розмірі 183 756,85 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що був звільнений з ВЧ НОМЕР_1 у березні 2019 року, однак в період проходження служби відповідачем нарахування грошового забезпечення проводилося не у повному обсязі, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.09.2020 у справі №280/3501/19 зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення. На виконання вказаного рішення ВЧ НОМЕР_1 у серпні 2020 року здійснило виплату заборгованості. Позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак ВЧ НОМЕР_1 у нарахуванні та виплати середньомісячного заробітку відмовила з посиланням на те, що на військовослужбовців не поширюються норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Позивач вважає таку відмову протиправною, просить позов задовольнити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.07.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення Військової частини НОМЕР_1 про відмову у виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оформлене листом від 02.11.2020 №6085. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.03.2019 по 13.08.2020 у розмірі 4 182,26 грн. (чотири тисячі сто вісімдесят дві гривні 26 коп.). В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.03.2019 №73 (по стройовій частині) прапорщика ОСОБА_1 старшину 7 артилерійської батареї 3 артилерійського дивізіону військової частини, звільнено у запас відповідно пункту 2 підпункту «а» частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) від 25 березня 1992 року (зі змінами). З 27.03.2019 виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено до Шевченківського районного військового комісаріату міста Запоріжжя.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі №280/3501/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.03.2020, визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 27.03.2019 включно. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 провести розрахунок та виплату ОСОБА_1 невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 27.03.2019 включно.
На виконання рішення суду 13.08.2020 відповідач перерахував позивачу кошти у розмірі 4 182,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2313 від 12.08.2020.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 08.10.2020, у якій просив нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27.03.2019 по фактичний день виплати на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/3501/19 (по серпень 2020 року).
Листом від 02.11.2020 №6085 ВЧ НОМЕР_1 надала відповідь, у якій зазначила, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. На військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України (далі КЗпП) не поширюється.
Не погодившись з відмовою у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом
Задовольняючи частково позовні позивача суд першої інстанції дійшов висновку про те, що, з огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2019 р. у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18), має бути зменшена до 76928 грн.
Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Верховний Суд у постанові від 31.10.2019 у справі №825/598/17 за позовом військовослужбовця до військової частини про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, дійшов висновку про те, що спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця - військової частини за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику - військовослужбовцю всіх належних сум.
З метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені належні від підприємства суми, суд на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.
Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).
Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення №2457 від 30.10.2020, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні два місця перед звільненням за період січень 2019 року становив 12 545,86 грн., за лютий 2019 року 12 609,25 грн. Кількість днів за вказаний період 59.
Враховуючи вимоги пункту 8 Порядку №100, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 за січень лютий 2019 року становить 426,36 грн. ((12 545,86 +12 609,25)/59).
Отже, розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає: 426,36 грн. х 345 дні = 147 094,20 грн., тобто розмір невиплаченої індексації грошового забезпечення позивача при звільненні становив 4 182,26 грн., при цьому ця сума заборгованості становить приблизно 2,8% від визначеної суми середнього заробітку за час затримки її виплати при звільненні (147 094,20 грн.).
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Отже судом першої інстанції вірно встановлено те, що справедливою, пропорційною та такою, що відповідає критеріям, визначення розміру відповідальності відвідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 4 182,26 грн. (чотири тисячі сто вісімдесят дві гривні 26 коп.).
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.07.2021 року в адміністративній справі №280/8376/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник