Справа № 340/3635/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2022 року м. Дніпросправа № 340/3635/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року (м. Кропивницький, суддя Петренко О.С.) у справі № 340/3635/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Кіровоградській області щодо припинення виплати йому страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на додаткове харчування, витрат на спеціальний медичний догляд, витрат на постійний сторонній догляд, витрат на побутове обслуговування з квітня 2020 року;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Кіровоградській області поновити йому виплату страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на додаткове харчування, витрат на спеціальний медичний догляд, витрат на постійний сторонній догляд, витрат на побутове обслуговування і сплатити заборгованість по ним з дня припинення їх виплат, тобто з квітня 2020 року;

- стягнути з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Кіровоградській області на його користь моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. та зобов`язати виплатити вказані кошти.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Кіровоградській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на додаткове харчування, витрат на спеціальний медичний догляд, витрат на постійний сторонній догляд, витрат на побутове обслуговування з квітня 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки припинення виплати позивачу страхових виплат з посиланням на Закон України №553-ІХ є помилковим, а позовні вимоги в частині зобов`язання поновити виплату позивачу страхових виплат задоволенню не підлягають, оскільки предмет спору в даній частині наразі відсутній (в зв`язку з добровільним виконанням відповідачем вказаних вимог). Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних, достатніх, достовірних доказів на підтвердження розрахунку суми моральної шкоди, завданою бездіяльністю відповідача.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн. та зобов`язання виплатити вказані кошти.

Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди, при цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Крім того, позивач посилається на висновки Верховного суду щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, викладені у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/19.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд виходив з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечуються, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Олександрійському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області.

Позивачу встановлено І групу інвалідності внаслідок травми на виробництві та стійку 100 % втрату професійної працездатності безстроково.

Відповідно до висновку МСЕК від 20.03.2013, серія 10ААА №062739 та індивідуальної програми реабілітації інваліда №937 від 01.10.2019 року позивачу, серед іншого, передбачена потреба у додаткових видах допомоги /страхових виплатах/: додаткове харчування, спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування.

Листом від 04.06.2020 року за №01-11/Р-48з/102 відповідач повідомив позивача, що п. 2 ч.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 року №553-ІХ встановлено обмеження на здійснення страхових виплат Фондом соціального страхування України, на період дії карантину, установленого КМУ, з метою запобігання поширенню по території України гострої респіраторної хвороби COVID.

В зв`язку з чим, тимчасово, не проводиться фінансування наступних напрямків витрат: витрат на санаторно - курортне лікування потерпілих, витрати на лікарські засоби та вироби медичного призначення; витрати на додаткове харчування; витрати на спеціальний медичний догляд, витрати на постійний сторонній догляд; витрати на побутове обслуговування.

Вказано, що дані виплати нараховуються, але фінансування буде проведено не пізніше 30 календарних днів з дня припинення дії обмежень, встановлених п.2 ч. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 року за №553-ІХ.

Позивач, не погоджуючись з вказаними діями відповідача, звернувся з вказаним позовом до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн. та зобов`язання виплатити вказані кошти, оскільки позивачем не надано суду належних, достатніх, достовірних доказів на підтвердження розрахунку суми моральної шкоди, завданою бездіяльністю відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що визначення поняття «моральна шкода», способи вирахування ступеня і розміру моральної шкоди не закріплені в національному законодавстві.

Тому, колегія суддів керується визначенням наданим Верховним суду України у п.3 постанови пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, неодноразово були сформульовані Верховним Судом, у тому числі у постановах від 10 квітня 2019 року в справі №464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їхню інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Водночас Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25 квітня 2019 року в справі №818/1429/17, від 27 червня 2019 року в справі №825/1030/17, від 12 листопада 2019 року в справі №818/1393/17, від 18 листопада 2019 року в справі №820/5044/18, від 28 листопада 2019 року в справі №826/27549/15, від 28 лютого 2020 року в справі №804/2593/17, від 18 червня 2020 року в справі №339/183/16-а, від 02 вересня 2020 року в справі №1340/4056/18, від 24 вересня 2020 року в справі №1.380.2019.001368, від 18 лютого 2021 року в справі №420/7423/19 та від 25 березня 2021 року в справі №520/4577/19, указував на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2020 у справі №826/18130/16, від 27 червня 2019 року у справі № 825/1030/17, зазначено, що доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

У апеляційній скарзі позивач вказує про завдання йому діями відповідача моральної шкоди та зазначає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди, а з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції.

Однак, колегія суддів дійшла висновку, що вказані позивачем доводи не можуть слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, адже враховуючи неодноразове зазначення Верховним судом, моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

З цих підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду належних, достатніх, достовірних доказів на підтвердження розрахунку суми моральної шкоди, завданою бездіяльністю відповідача.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 25000 грн.

В частині інших позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, які зроблені ним під час розгляду цієї справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 у справі № 340/3635/20 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко