Справа № 200/7428/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 січня 2022 року справа №200/7428/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Екологічні переробні технології про забезпечення позову у справі № 200/7428/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Екологічні переробні технології на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року (повний текст складено 05 листопада 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/7428/21 (суддя І інстанції Троянова О.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Екологічні переробні технології до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу,-

УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 200/7428/21 у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на зазначене судове рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу.

Ухвалами апеляційного суду від 20 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та продовжено термін розгляду адміністративної справи №200/7428/21, з урахуванням положень п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України, та розгляд справи призначено на 26 квітня 2022 року. 13 січня 2022 року на адресу апеляційного суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову. В зазначеній заяві позивач просить до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за результатами розгляду апеляційної скарги, вжити заходи забезпечення позову. Зупинити дію Наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 01.04.2021 року № 226 про анулювання ліцензії (серії АД № 075541) на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами Товариства з обмеженою відповідальністю Екологічні переробні технології (ідентифікаційний код юридичної особи 37797799), виданої на підставі наказу Мінприроди від 20.11.2012 року № 594 (збирання, зберігання, знешкодження). Зобов`язати Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України внести до ліцензійного реєстру (поводження з небезпечними відходами) відомості про оскарження Товариством з обмеженою відповідальністю Екологічні переробні технології Наказу від 01.04.2021 року № 226. В обґрунтування вищезазначеної заяви, позивачем зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії Наказу № 226 про анулювання ліцензії унеможливить поновлення оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Ухвалою суду від 14 січня 2022 року розгляд зазначеної заяви позивача призначено на 17 січня 2022 року.

Проаналізувавши доводи, якими обґрунтовано заяву позивача про забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні зазначеної заяви, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Згідно з ч. 2 цієї статті Кодексу забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч. 4 ст. 150 КАС України).

Відповідно до положення ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 року по справі № 826/10936/18.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою икладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18 та від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1305/20. Заявник просить зупинити дію наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про анулювання ліцензії.

Проте, застосування такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії оскаржуваного наказу про анулювання ліцензії до вирішення спору по суті, фактично надає можливість позивачу безперешкодно, без жодних обмежень, продовжувати господарську діяльність з поводження з небезпечними відходами.

Дослідивши зміст поданої заяви та доводів, наведених заявником на обґрунтування вказаної заяви, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст. 150, 151, 154, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Екологічні переробні технології про забезпечення позову у справі № 200/7428/21 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко