Справа № 335/11488/21
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Огнев`юк Н.В., розглянувши в у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: поліцейський роти 3, батальйону 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП рядовий поліції Головко Владислав Віталійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: поліцейський роти 3, батальйону 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП рядовий поліції Головко В.В. про скасування постанови серії ЕАО № 4929074 від 20.10.2021 року, та стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу .

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 20.10.2021 року поліцейським роти 3, батальйону 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП рядовим поліції Головко В.В. було винесено постанову серії ЕАО № 4929074 від 20.10.2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно до змісту постанови, 20.10.2021 року о 16 годині 25 хвилини, керуючи транспортним засобом Т13110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м.Дніпро, по шосе Запорізьке, 20, позивач не виконав вимогу знаку рух тільки праворуч, чим порушив п.8.4.г ПДР України. Позивач вважає, вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки правил дорожнього руху не порушував, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, при цьому, інспектор не з`ясував усі фактичні обставини справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як виду покарання за адміністративне правопорушення. Зокрема, в порушення статей 258, 278, 279, 283 КУпАП відповідач розглянув справу, не надавши можливості йому скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а також без будь-яких доказів на підтвердження порушення ним ПДР. Крім цього, постанова не містить відомостей про факт правопорушення, зокрема, у п. 7 такої не вказано жодних доказів, які додаються до такої. У зв`язку з чим, просив скасувати оскаржувану постанову.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Відповідачам надано строк для подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

14.12.2021 року від третьої особи, поліцейського роти 3, батальйону 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП рядового поліції Головко В.В., надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив, що позов не визнає, заперечує проти нього та просить суд відмовити в повному обсязі. Вина ОСОБА_1 в тому, що він 20.10.2021 року о 16 годині 25 хвилини, керуючи транспортним засобом Т13110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м.Дніпро, по шосе Запорізьке, 20, не виконав вимогу знаку рух тільки праворуч, чим порушив п.8.4.г ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, стверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4929074 від 20.10.2021 року. У відповідності до п.9 розділу XV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, за наявності технічної можливості матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото- і кінозйомки, відеозапису, зберігаються в підрозділі поліції в електронному вигляді протягом одного місяця з дати фіксації порушення, а у випадку наявності інформації про оскарження - протягом строку оскарження та розгляду справи. У зв`язку з тим, що інформація про оскарження постанови по даній справі надійшла до Управління після спливу 23.11.2021 року, надати відеозапис до суду, яким підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не має можливості. Вважає, що винесена відносно позивача постанова є правомірною, оскільки була винесена з дотриманням вимог КУпАП.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак його представник адвокат Багмут Г.В. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав.

Третя особа, поліцейський роти 3, батальйону 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП рядовий поліції Головко В.В. у судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях просив розгляд справи проводити за його відсутності, та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомленні про розгляд справи, та подали на обґрунтування своїх вимог на заперечень заяви по суті справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Суд розглянувши адміністративну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного висновку.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 20.10.2021 року поліцейським роти 3, батальйону 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП рядовим поліції Головко В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4929074, згідно з якою позивач 20.10.2021 року о 16 годині 25 хвилини, керуючи транспортним засобом Т13110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м.Дніпро, по шосе Запорізьке, 20, не виконав вимогу знаку рух тільки праворуч, чим порушив п.8.4.г ПДР України.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.8.4 г ПДР України наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеному, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення ПДР, окрім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано та оскаржувана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем такого адміністративного правопорушення.

Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи прирівнюються до доведеної невинуватості цієї особи.

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, виходить з того, що показання позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі не спростовані відповідачем, сама постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить відомостей про докази на підставі яких встановлена винуватість ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, отже підтвердження зазначених фактів матеріали справи не містять.

Тому позов є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 475,80 гривень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати в сумі 475,80 гривень в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору.

Відповідно до вимог ч.3 ст.132 КАС України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2); розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3).

На обґрунтування понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн., позивач надав суду наступні письмові докази: копію договору від 25.10.2021 року про надання правових послуг адвоката, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Багмут Г.В. предметом якого є надання останнім правової допомоги, в тому числі у судових справах; копію додаткової угоди до договору про надання правових послуг адвоката б/н від 25.10.2021 року; копію розрахунку витрат на правову допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи від 30.10.2021 року; копію акту виконаних робіт від 30.10.2021 року, згідно змісту якого адвокат Багмут Г.В. надав позивачу правову допомогу, яка полягала у складанні адвокатом адміністративного позову 2 000,00 грн.; копію квитанції від 03.11.2021 року про оплату позивачем послуг на загальну суму 2 500,00 грн. за надання правової допомоги.

Вирішуючи питання про обґрунтованість витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа "East/WestAllianceLimited" проти України", заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Суд також зазначає, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено уст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Проаналізувавши перелік виконаних робіт (послуг), складність і обсяг складених процесуальних документів, складність справи, та предмет спору, враховуючи критерії обґрунтованості та співмірності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу за складання позовної заяви у розмірі 1 000,00 грн.

Керуючись положеннями статей 9, 139, 242 - 246, 254, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: поліцейський роти 3, батальйону 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП рядовий поліції Головко Владислав Віталійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАО № 4929074 від 20.10.2021 року, винесену поліцейським роти 3, батальйону 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП рядовим поліції Головко Владиславом Віталійовичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді 340,00 гривень штрафу за порушення п.8.4.г Правил дорожнього руху України у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, Солом`янський район, вул. Федора Ернста, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 475 (чотириста сімдесят п`ять) гривень 80 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: Н.І.Рибалко