Справа № 200/5099/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 січня 2022 року справа №200/5099/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г.,

секретар судового засідання Мирошниченко О.Л.,

за участю: представника відповідачів 1,2 Лушер Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Донецької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, Донецької обласної прокуратури на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 листопада 2021 року у справі № 200/5099/21 (головуючий І інстанції Хохленков О.В., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасуванні наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі відповідач 1), Донецької обласної прокуратури (далі відповдіач 2), Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора (далі відповідач 3) про: визнання протиправним та скасування наказу керівника Донецької обласної прокуратури № 659-к від 24.03.2021 року про звільнення з посади прокурора Волноваської місцевої прокуратури Донецької області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру»; визнання протиправним та скасування рішення № 19 кадрової комісії № 14 від 09.03.2021 року про неуспішне проходження атестації; зобов`язання відповідача 2 поновити на посаді прокурора Волноваської окружної прокуратури Донецької області з 27.03.2021 року; стягнення з Донецької обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.03.2021 року до моменту фактичного поновлення на посаді; стягнення з Офісу Генерального прокурора та Донецької обласної прокуратури компенсації моральної шкоди в сумі 250000 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.09.2021 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ керівника Донецької обласної прокуратури № 659-к від 24.03.2021 року про звільнення позивача з посади прокурора Волноваської місцевої прокуратури Донецької області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру»; визнано протиправним та скасовано рішення № 19 кадрової комісії № 14 від 09.03.2021 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 прокурором Волноваської місцевої прокуратури Донецької області; зобов`язано Донецьку обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Волноваської місцевої прокуратури Донецької області з 27.03.2021 року; стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.03.2021 року до моменту фактичного поновлення на посаді в сумі 55945,64 грн.; в решті позовних вимог- відмовлено (т. 2 а.с. 145-153).

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року доповнено 5 абзац резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року текстом: стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.03.2021 року до моменту фактичного поновлення на посаді в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 9404,69 грн.

Позивач, відповідачі 1, 2 не погодилися з рішенням суду, подали апеляційні скарги.

Відповідач 2 не погодився з додатковим рішенням суду, подав апеляційну скаргу.

Позивачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до ухвалення рішення Конституційним судом України справи № 3/116 (20) за наслідками розгляду подання щодо відповідності Конституції України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX, проти чого заперечував представник відповідачів.

Суд апеляційної інстанції, вивчив матеріали справи та дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, з таких підстав.

Наказом керівника Донецької обласної прокуратури № 659-к від 24.03.2021 року позивача звільнено з посади прокурора Волноваської місцевої прокуратури та органів прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до пп. 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

В провадженні Конституційного Суду України перебуває справа за поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX (із змінами).

Станом на 26 червня 2020 року ухвалою колегії суддів КСУ відкрито конституційне провадження у справі, здійснюється підготовка справи до розгляду на пленарному засіданні Великої палати Суду у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону № 113-ІХ.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про Конституційний Суд України» обчислення строків конституційного провадження ведеться з дня постановлення ухвали про відкриття конституційного провадження у справі, а у разі відмови Сенату від розгляду справи на розсуд Великої палати - з дня постановлення відповідної ухвали Сенату. Строк конституційного провадження не повинен перевищувати шість місяців, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно п. 3 ч. 1 статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За чинного правового регулювання закони, інші правові акти або їхні окремі положення втрачають чинність у визначений Конституційним Судом України день, але не раніше дня ухвалення ним рішення. Виключенням із цього правила може бути надання нормі права ретроактивної дії у випадках пом`якшення або скасування юридичної відповідальності фізичної особи.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав визначених пунктом 3 частини першої статті 236 КАС України, суд повинен належним чином проаналізувати ймовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їхній взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в адміністративній справі, підставами позову, і відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі.

У спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, пов`язаних із реалізацією Закону № 113-IX, зупинення провадження в адміністративних справах до розгляду Конституційним Судом України питання щодо конституційності положень вказаного Закону може бути визнано необхідним за умов дійсної пов`язаності потенційного результату розгляду цього питання із фактичними обставинами адміністративної справи та належного обґрунтування судом необхідності такого зупинення.

Необхідно зазначити про те, що конституційне провадження у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону № 113-IX розглядається з 24 грудня 2020 року і станом на момент апеляційного розгляду ця справа залишається нерозглянутою.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав-учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами упродовж розумного строку.

Практика Європейського суду з прав людини з цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких: складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо.

Не вдаючись до детального аналізу практики Європейського суду з прав людини з питання, що розглядається, апеляційний суд ураховує висновки цього суду про те, що трудові спори за своєю природою вимагають оперативного вирішення, ураховуючи значимість цього питання для зацікавленої особи, яка через звільнення втрачає засоби для існування.

Отже, тривале зволікання судами з розглядом трудових спорів, різновидом яких є спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічний висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №826/25204/15 та постановах Верховного Суду від 7 квітня 2021 року у справі №200/5251/20-а, від 19 травня 2021 року у справі №200/5360/20-а.

Окремо слід зазначити, що зупинення провадження у справі щодо проходження публічної служби покладає на обох сторін надмірний тягар правової невизначеності.

Так, орган, з якого звільнено особу, не може прийняти на цю посаду іншу особу з огляду на можливість поновлення на цій посаді попереднього працівника, а особа, яку звільнено, не розуміє перспективи свого подальшого проходження публічної служби та потреби у працевлаштуванні.

У зв`язку з цим, для даної категорії справ законодавством встановлено стислі процесуальні строки з метою своєчасного та оперативного розгляду: місячний строк для звернення до суду замість загального шестимісячного; віднесено такі справи до справ незначної складності зі зменшеними строками розгляду.

Таким чином, невиправдане зупинення провадження у справах даної категорії є неприпустимим та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Крім того, трудові спори пов`язані з можливістю поновлення особи на роботі. У такому випадку на користь особи підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який за рахунок надміру тривалого розгляду справи може сягнути величезних розмірів за відсутності у цьому вини органу.

Судом згідно ч. 5 ст. 242 КАС України враховано правову позицію Верховного суду в постанові від 10.06.2021 року у справі № 200/5402/20-а.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України справи № 3/116(20) за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону № 113-ІХ.

Керуючись ст.ст. 236, 310, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі № 200/5099/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасуванні наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Повний текст ухвали складений та підписаний 17 січня 2022 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення

Головуючий І.В. Геращенко

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв