Справа № 540/2347/21
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/2347/21
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Єщенка О.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Станіславської сільської ради на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Станіславська сільська рада про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення № 193 від 26.03.2021, прийняте 7 сесією Станіславської сільської ради 8 скликання, в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 1,8087 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Станіслав, Білозерського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 29.01.2021;

- зобов`язати Станіславську сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 1,8087 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Станіслав, Білозерського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання від 29.01.2021.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач у лютому 2021 року звернувся до Станіславської сільської ради із клопотанням від 29.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 1,8087 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Станіслав, Білозерського району, Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, які додані до клопотання. Однак, Станіславська сільська рада прийняла рішення № 193 від 26.03.2021 про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га у зв`язку з тим, що наразі на земельну ділянку з кадастровим номером :02:022:0002, частиною якої є заявлена земельна ділянка, ще не виникло право комунальної власності у розумінні ст. 125 Земельного кодексу України, розпоряджатися вищезазначеною ділянкою сільська рада зможе з моменту реєстрації права комунальної власності. При цьому, відповідачем не надано доказів того, що у нього відсутні повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо заявленої позивачем земельної ділянки. Крім того, позивач зазначає, що на день розгляду його клопотання, заявлена ним земельна ділянка не перебувала у користуванні чи власності, а отже була вільною і він мав беззаперечне право претендувати на її отримання. Із наведених підстав, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що на день прийняття рішення № 193 від 26.03.2021 року, прийнятого 7 сесією Станіславської сільської ради 8 скликання, земельна ділянка перебувала у власності держави та в розпорядженні Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області, у Станіславської сільської ради правових підстав на передачу у власність позивачу неналежного їй на праві власності чи користування чуже майно, на той час не було. Подане клопотання позивача від 29.01.2021 року до позивача було передчасне та не обґрунтоване. У зв`язку з чим апелянт вважає рішення VII сесії VIII скликання Станіславської сільської ради від 26.03.2021 року № 193 "Про відмову гр. ОСОБА_1 , учаснику антитерористичної операції, у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства" законним та обґрунтованим, а рішення суду першої інстанції не обґрунтованим та таким, що в майбутньому не підлягає виконанню з підстав викладених у цьому рішенні щодо задоволення клопотання позивача від 29.01.2021 року та яке підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції. Також, апелянт вказує, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню також з наступної підстави: гр. ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) у 2016 році вже скористався своїм правом на отримання у власність 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, відповідно до запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме: 167117311 від 29.09.2016 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Буженко Ю.С. зазначає, що у спірному рішенні від 26.03.2021 року, як на підтвердження своїх підстав про відмову у видачі дозволу ОСОБА_1 не зроблено посилання на відповідні витяги з ДЗК та інші документи. Підставою для відмови ОСОБА_1 у спірному рішенні від 26.03.2021 року зазначено: «наразі на земельну ділянку з кадастровим номером :02:022:0002, частиною якої є заявлена земельна ділянка, ще не виникло право комунальної власності у розумінні ст. 125 Земельного кодексу України; розпоряджатися вищезазначеною ділянкою сільська рада зможе з моменту реєстрації права комунальної власності». Представник позивача вказує, що ЗК України (ст. 118) визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та серед них таких підстав, як зазначено у спірному рішенні відповідача від 26.03.2021 року - відсутня. З огляду на вищезазначене, представник позивача просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

18 січня 2022 року до суду від представника позивача - адвоката Буженка Ю.С. до суду надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій заявник просить здійснити розподіл судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу адвоката на стадії апеляційного перегляду рішення ХОАС від 27.07.2021 р., стягнувши їх зі Станіславської сільської ради на користь ОСОБА_1 у сумі 5500 грн. Зазначену заяву обґрунтовано тим, що під час апеляційного перегляду рішення ХОАС від 27.07.2021 року, адвокатом Буженко Ю.С. надавалась правнича допомога позивачу - ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним ордером на надання правничої допомоги та копією свідоцтва про право на надання адвокатської діяльності, доданих до відзиву на апеляційну скаргу Станіславської сільської ради на вищевказані рішення суду першої інстанції. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 21-25 від 13.01.2022 року, ОСОБА_1 було сплачено 5500 грн. у якості оплати витрат на професійну правничу допомогу адвокату Буженко Ю.С., наданої на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції справи № 540/2347/21. Крім того, відповідно до довідки-рахунку від 13.01.2022 року, адвокатом Буженко Ю.С. надавалась правнича допомога, надана на стадії апеляційного перегляду справи № 540/2347/21 із зазначенням детального обсягу робіт правничої допомоги, часу, витраченого на проведення таких робіт та розрахунку цих робіт в сумі 5500 грн. Заявник зазначає, що у даному випадку наявні законні підстави для розподілу витрат за надану професійну правничу допомогу адвоката на стадії апеляційного перегляду рішення ХОАС від 27.07.2021 р., стягнувши їх на користь ОСОБА_1 , яка з урахуванням доказів її фактичного надання та оплати, складає 5500 грн. Обсяг правничої допомоги та оплата роботи адвоката на стадії апеляційного перегляду рішення ХОАС повністю підтверджується довідкою-рахунком, квитанцією до касового ордеоу та договором про надання правничої допомоги.

Від Станіславіської сільської ради надійшли заперечення, щодо заяви про розподіл судових витрат, в якому відповідач просить у разі не задоволення апеляційної скарги та при вирішенні питання про стягнення судових витрат, щодо задоволення вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу по заяві від 13.01.2022 року у сумі 5500 грн. просить такі витрати зменшити до реальних витрат, які на думку відповідача не можуть перевищувати 1000,00 грн., що, на думку відповідача, є реальними, співмірними витратами. В обґрунтування заперечення відповідач зазначає, що сума витрат 5500,00 грн. являється не спів мірною із складністю цієї справи, обсягом виконаних робіт (наданих послуг), не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. За одну годину роботи адвоката сума 1000,00 грн. є не спів мірною із складністю цієї справи, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) тобто складання тільки відзиву на апеляційну скаргу, що дублює фактично сам позов, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Також 19 січня 2022 року від Станіславіської сільської ради до суду надійшли заперечення про залучення до справи відзиву позивача на апеляційну скаргу. Відповідач просить вважати пропущеним без поважних причин строк для надання відзиву; перегляд рішення суду першої інстанції здійснити без врахування відзиву позивача від 13.01.2022 року на апеляційну скаргу. Зазначені заперечення обґрунтовано тим, що представник позивача направив до П`ятого апеляційного адміністративного суду та відповідачу відзив на апеляційну скаргу та заяву на розподіл судових витрат тільки 13.01.2022 року, тобто більше ніж встановлений судом строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Колегія суддів відхиляє заперечення Станіславіської сільської ради про залучення до справи відзиву позивача на апеляційну скаргу, оскільки відзив позивача фактично відображує обставини, які викладені у позовній заяві, а том на результат розгляду справи не впливає.

Заява про розподіл судових витрат може бути подана до закінчення судових дебатів.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Станіславської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 1,8087 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована а межами с. Станіслав, Білозерського району Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, які додаються до клопотання.

До вказаної заяви додані: копія паспорта громадянина України; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копія довідки учасника АТО від 25.07.2018; копія посвідчення учасника бойових дій; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та орієнтовний розмір земельної ділянки (у відповідності до ч. 6 ст. 118 ЗК України); адвокатський ордер; адвокатське свідоцтво.

Рішенням VII сесії VIII скликання Станіславської сільської ради від 26.03.2021 № 193 відмовлено ОСОБА_1 , зокрема, в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на земельну ділянку орієнтованою площею 1,8087 га, у зв`язку з тим, що наразі на земельну ділянку з кадастровим номером :02:022:0002, частиною якої є заявлена на проектування земельна ділянка, ще не виникло право комунальної власності у розумінні ст. 125 Земельного кодексу України; розпоряджатися вищезазначеною ділянкою сільська рада зможе з моменту державної реєстрації права комунальної власності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим номером :02:022:0002 у власність з посиланням на те, що дана земельна діляка не належить на праві власності Станіславській сільській раді, а належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Станіславської сільської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8087 га.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту б) частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За змістом статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року справі № 21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 17 грудня 2018 року (справа №509/4156/15-а), згідно яких відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести усі підстави відмови. Водночас, рішення суб`єкта владних повноважень вважається прийнятим з порушенням норм Земельного кодексу України, та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, якщо належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено.

Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності свого рішення.

Стаття 19 ЗК України визначає, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства (ст. 22 ч. 3 п. "а" ЗК України).

Як встановлено судами, позивач звернувся до відповідача із клопотанням від 29.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 1,8087 га, кадастровий номер :02:022:0002.

Відповідач спірним рішенням відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з тим, що сільська рада зможе розпоряджатися земельною ділянкою кадастровий номер :02:022:0002, на яку претендує позивач, лише з моменту державної реєстрації права комунальної власності на цей об`єкт нерухомого майна.

Натомість, що згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка із кадастровим номером :02:022:0002 належить на праві власності Станіславській сільській раді Білозерського району (а.с. 20).

Таким чином, відповідач є власником земельної ділянки із кадастровим номером :02:022:0002 та Станіславській сільській раді належить право розпорядження даною землею.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність відмови відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим номером :02:022:0002 у власність з посиланням на те, що дана земельна діляка не належить на праві власності Станіславській сільській раді.

Також слід зазначити, що в даному випадку ефективним способом правового захисту є не тільки визнання вказаної відмови у задоволенні заяви (клопотання) неправомірною, а зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Конструкція норми статті 118 Земельного кодексу України не містить положень про наявність дискреції у діях органу, який приймає рішення про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Зокрема в законодавстві дискреція у повноваженнях державного органу зазвичай визначається словами "може", "має право", тощо, які свідчать про можливість свободи поведінки суб`єкта прийняття рішення, який може керуватися власними переконаннями, власними уявленнями про доцільність, а також обґрунтованим за певної ситуації адміністративним розсудом.

В той же час норма частини 7 статті 118 Земельного кодексу України визначає, що відповідний орган "розглядає клопотання і дає дозвіл" або відмовляє у видачі дозволу з підстав передбачених вказаною нормою.

Отже в конструкції вказаної норми чітко передбачені конкретні дії суб`єкта владних повноважень у конкретній юридичній ситуації, без надання йому права дискреції (власного розсуду) у питаннях на які землі і яким особам доцільно чи недоцільно надавати дозволи на розроблення проекту землеустрою.

В той же час, відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано ч.6 ст.118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу-надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Європейської конвенції з прав людини та основних свобод закріплено право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі.

Отже завданням суду є не лише суто захист прав і свобод людини, але такий захист, який би призвів до ефективного поновлення порушеного права.

Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії" (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY)).

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Станіславської сільської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8087 га.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 812/1557/17, від 07 лютого 2019 р. у справі № 814/702/17.

Що стосується заяви представника позивач - адвоката Буженка Ю.С. про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження здійснення витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, представником позивача надані до суду квитанція до прибуткового касового ордера, відповідно до якої від ОСОБА_1 прийнято 5500 грн., договір про надання правничої допомоги № 01/02/20 від 01 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , довідку-рахунок № 21-25 від 13.01.2022 року по справі № 540/2347/21 (апеляційний перегляд).

Так, з довідки-рахунку вбачається опис наданих послуг та їх вартість: консультація Клієнта щодо вдосконалених правових механізмів захисту його плав при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції, предметом якого є оскарження рішення сільради про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Роз`яснення Клієнту новел земельного законодавства щодо процедури надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Надання Клієнту правової інформації з приводу останньої судової практики по земельних спорах, в тому числі, правових висновків Верховного Суду та судової практики Європейського суду по земельних спорах - 2 години, вартість - 2000 грн.; Ознайомлення з апеляційною скаргою Станіславської сільської ради по справі № 540/2347/21, формування правової позиції щодо спростування доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі - 30 хвилин, вартість - 500 грн.; складання відзиву на апеляційну скаргу Станіславської сільської ради по справі № 540/2347/21 - 2 години, вартість - 2000 грн.; складання заяви про розподіл судових витрат при апеляційному перегляді справи № 540/2347/21 - 1 година, вартість - 1000 грн.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п.6, п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Статтею 19 вказаного Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Дослідивши надані документи та перелік наданих послуг, колегія суддів вважає завищеною кількість годин (2 години) на консультацію Клієнта щодо вдосконалених правових механізмів захисту його прав при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції, предметом якого є оскарження рішення сільради про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Роз`яснення Клієнту новел земельного законодавства щодо процедури надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Надання Клієнту правової інформації з приводу останньої судової практики по земельних спорах, в тому числі, правових висновків Верховного Суду та судової практики Європейського суду по земельних спорах , оскільки правова позиція, щодо цієї категорії справ та роз`яснення клієнту практики по земельних спорах сформувалась на стадії підготовки та подання позову.

Також, колегія суддів вважає завищеною кількість годин на складання відзиву на апеляційну скаргу (2 години), оскільки відзив фактично відображає позов.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, а також додані до заяви документи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до апеляційного суду заявником документів, їх значення для спору, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не є співмірним із складністю справи; виконаними представником роботами (наданими послугами); часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих послуг та виконаних робіт в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, колегія суддів вважає підтвердженими витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Станіславської сільської ради - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року року - залишити без змін.

Стягнути з Станіславської сільської ради (75051, Херсонська область, с. Станіслав, вул. Свободи, 15; ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.Г. Федусик