Справа № 520/13376/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 р. Справа № 520/13376/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 р. (ухвалене суддею Полях Н.А.) по справі № 520/13376/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.03.2021 р.: № 0-2034 на суму 920,99 грн.; № 0-2034 на суму - 1001,28 грн.; № 0-2034 на суму - 1242,15 грн., № 0-2034 на суму - 854,86 грн.; № 0-2034 на суму - 878,48 грн.; № 0-2034 на суму - 807,63 грн.; № 0-2034 на суму - 831,25 грн.; № 0-2034 на суму - 869,03 грн.; № 0-2034 на суму - 864,31 грн.; № 0-2034 на суму - 736,79 грн.; № 0-2034 на суму - 727,34 грн.; № 0-2034 на суму - 769,85 грн.; № 0-2034 на суму - 949,32 грн.; № 0-2034 на суму - 1067,40 грн.; № 0-2034 на суму -2899,92 грн.; № 0-2034 на суму - 883,20 грн.; № 0-2034 на суму - 802,91 грн.; № 0-2034 на суму - 765,13 грн.; № 0-2034 на суму - 1242,15 грн.; № 0-2034 на суму - 977,66 грн.; № 0-2034 на суму - 807,63 грн.; № 0-2034 на суму - 840,69 грн.; № 0-2034 на суму - 750,96 грн.; № 0-2034 на суму - 1057,95 грн.; № 0-2034 на суму - 826,52 грн.; № 0-2034 на суму - 897,37 грн.; № 0-2034 на суму - 987,11 грн.; № 0-2034 на суму - 1431,07 грн.; № 0-2034 на суму - 930,43 грн.; № 0-2034 на суму - 1506,64 грн.; № 0-2034 на суму - 1147,69 грн.; № 0-2034 на суму - 1166,58 грн.; № 0-2034 на суму - 835,97 грн.; № 0-2034 на суму - 798,19 грн.; № 0-2034 на суму - 906,82 грн.; № 0-2034 на суму - 840.69 грн.; № 0-2034 на суму - 1383,84 грн.; № 0-2034 на суму - 840,69 грн.; № 0-2034 на суму - 826,52 грн.; № 0-2034 на суму - 1265,76 грн.; № 0-2034 на суму - 1100,46 грн.; №0-2034 на суму - 812,36 грн.; № 0-2034 на суму - 925,71 грн.; № 0-2034 на суму - 920,99 грн.; № 0-2034 на суму - 793,46 грн.; № 0-2034 на суму - 911,54 грн.; № 0-2034 на суму - 760,40 грн. № 0-2034 на суму - 784,02 грн.; № 0-2034 на суму - 892,65 грн.; № 0-2034 на суму - 859,59 грн.; № 0-2034 на суму - 840,69 грн.; № 0-2034 на суму - 1029,61 грн.; № 0-2034 на суму - 812,36 грн.; № 0-2034 на суму - 779,30 грн.; № 0-2034 на суму - 1006,00 грн.; № 0-2034 на суму - 826,52 грн.; № 0-2034 на суму - 798,19 грн.; № 0-2034 на суму - 854,86 грн.; № 0-2034 на суму - 996,55 грн.; № 0-2034 на суму - 897,37 грн.; № 0-2034 на суму - 835,97 грн.; № 0-2034 на суму - 972,94 грн.; № 0-2034 на суму - 1057,95 грн.; № 0-2034 на суму - 746,23 грн.; № 0-2034 на суму - 1671,94 грн.; № 0-2034 на суму - 1147,69 грн.; № 0-2034 на суму - 708,45 грн.; № 0-2034 на суму - 850,14 грн.; № 0-2034 на суму - 802,91 грн.; № 0-2034 на суму - 887,92 грн.; № 0-2034 на суму - 854,86 грн.; № 0-2034 на суму - 817,08 грн.; № 0-2034 на суму - 859,59 грн.; № 0-2034 на суму - 991,83 грн.; № 0-2034 на суму - 845,42 грн.; № 0-2034 на суму - 850,14 грн.; № 0-2034 на суму - 793,46 грн.; № 0-2034 на суму - 850,14 грн.; № 0-2034 на суму - 963,49 грн.; № 0-2034 на суму - 925,71 грн.; № 0-2034 на суму - 1072,12 грн.; № 0-2034 на суму - 925,71 грн.; № 0-2034 на суму - 1109,90 грн.; № 0-2034 на суму - 1001,28 грн.; № 0-2034 на суму - 859,59 грн.; № 0-2034 на суму - 826,52 грн.; № 0-2034 на суму - 713,17 грн.; № 0-2034 на суму - 854,86 грн.; № 0-2034 на суму - 779,30 грн.; № 0-2034 на суму - 902,09 грн.; № 0-2034 на суму - 916,26 грн. № 0-2034 на суму - 1534,97 грн.; № 0-2034 на суму - 835,97 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 р. та закрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог: Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки за результатами звірки контролюючим органом позивачу сформовані та направлені засобами поштового зв`язку нові податкові повідомлення-рішення, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважаються відкликаними.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, позивач заперечував проти закриття провадження у вказаній справі, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження припинення заборгованості позивача за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, внаслідок їх скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що контролюючим органом винесені податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичною особою, які є власником об`єктів житлової нерухомості від 01.03.2021 р.: № 0-2034 на суму 920,99 грн.; № 0-2034 на суму - 1001,28 грн.; № 0-2034 на суму - 1242,15 грн., № 0-2034 на суму - 854,86 грн.; № 0-2034 на суму - 878,48 грн.; № 0-2034 на суму - 807,63 грн.; № 0-2034 на суму - 831,25 грн.; № 0-2034 на суму - 869,03 грн.; № 0-2034 на суму - 864,31 грн.; № 0-2034 на суму - 736,79 грн.; № 0-2034 на суму - 727,34 грн.; № 0-2034 на суму - 769,85 грн.; № 0-2034 на суму - 949,32 грн.; № 0-2034 на суму - 1067,40 грн.; № 0-2034 на суму -2899,92 грн.; № 0-2034 на суму - 883,20 грн.; № 0-2034 на суму - 802,91 грн.; № 0-2034 на суму - 765,13 грн.; № 0-2034 на суму - 1242,15 грн.; № 0-2034 на суму - 977,66 грн.; № 0-2034 на суму - 807,63 грн.; № 0-2034 на суму - 840,69 грн.; № 0-2034 на суму - 750,96 грн.; № 0-2034 на суму - 1057,95 грн.; № 0-2034 на суму - 826,52 грн.; № 0-2034 на суму - 897,37 грн.; № 0-2034 на суму - 987,11 грн.; № 0-2034 на суму - 1431,07 грн.; № 0-2034 на суму - 930,43 грн.; № 0-2034 на суму - 1506,64 грн.; № 0-2034 на суму - 1147,69 грн.; № 0-2034 на суму - 1166,58 грн.; № 0-2034 на суму - 835,97 грн.; № 0-2034 на суму - 798,19 грн.; № 0-2034 на суму - 906,82 грн.; № 0-2034 на суму - 840,69 грн.; № 0-2034 на суму - 1383,84 грн.; № 0-2034 на суму - 840,69 грн.; № 0-2034 на суму - 826,52 грн.; № 0-2034 на суму - 1265,76 грн.; № 0-2034 на суму - 1100,46 грн.; № 0-2034 на суму - 812,36 грн.; № 0-2034 на суму - 925,71 грн.; № 0-2034 на суму - 920,99 грн.; № 0-2034 на суму - 793,46 грн.; № 0-2034 на суму - 911,54 грн.; № 0-2034 на суму - 760,40 грн.; № 0-2034 на суму - 784,02 грн.; № 0-2034 на суму - 892,65 грн.; № 0-2034 на суму - 859,59 грн.; № 0-2034 на суму - 840,69 грн.; № 0-2034 на суму - 1029,61 грн.; № 0-2034 на суму - 812,36 грн.; № 0-2034 на суму - 779,30 грн.; № 0-2034 на суму - 1006, грн.; № 0-2034 на суму - 826,52 грн.; № 0-2034 на суму - 798,19 грн.; № 0-2034 на суму - 854,86 грн.; 0-2034 на суму - 996,55 грн.; № 0-2034 на суму - 897,37 грн.; № 0-2034 на суму - 835,97 грн.; № 0-2034 на суму - 972,94 грн.; № 0-2034 на суму - 1057,95 грн.; № 0-2034 на суму - 746,23 грн.; № 0-2034 на суму - 1671,94 грн.; № 0-2034 на суму - 1147,69 грн.; № 0-2034 на суму - 708,45 грн.; № 0-2034 на суму - 850,14 грн.; № 0-2034 на суму - 802,91 грн.; № 0-2034 на суму - 887,92 грн.; № 0-2034 на суму - 854,86 грн.; № 0-2034 на суму - 817,08 грн.; № 0-2034 на суму - 859,59 грн.; № 0-2034 на суму - 991,83 грн.; № 0-2034 на суму - 845,42 грн.; № 0-2034 на суму - 850,14 грн.; № 0-2034 на суму - 793,46 грн.; № 0-2034 на суму - 850,14 грн.; № 0-2034 на суму - 963,49 грн.; № 0-2034 на суму - 925,71 грн.; № 0-2034 на суму - 1072,12 грн.; № 0-2034 на суму - 925,71 грн.; № 0-2034 на суму - 1109,90 грн.; № 0-2034 на суму - 1001,28 грн.; № 0-2034 на суму - 859,59 грн.; № 0-2034 на суму - 826,52 грн.; № 0-2034 на суму - 713,17 грн.; № 0-2034 на суму - 854,86 грн.; № 0-2034 на суму - 779,30 грн.; № 0-2034 на суму - 902,09 грн.; № 0-2034 на суму - 916,26 грн.; № 0-2034 на суму - 1534,97 грн.; № 0-2034 на суму - 835,97 грн.

01.06.2021 р. позивач звернувся до контролюючого органу з заявою про проведення звірки, в якій зазначив, що станом на початок 2020 року у власності позивача знаходилися три об`єкта нерухомості: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв. м; квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 107,7 кв.м; квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 17,7 кв.м., у зв`язку з чим ОСОБА_1 не погоджується з сумою нарахованого йому податку.

Згідно із відомостей з електронного кабінету платника податків станом на 12.08.2021 р. у ОСОБА_1 наявна непогашена заборгованість з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у загальній сумі 84074,11 грн. за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтовані та підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 7.1, 7.3,7.4 ст. 7 Податкового кодексу України, під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку; об`єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку. Будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. Елементи податку, визначені в пункті 7.1 цієї статті, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належать, зокрема, податок на майно.

Згідно із п.п. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно із п.п. 266.3.1. п. 266.3. ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (абз. 6 п.п. 266.7.1. п. 266.1. ст. 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 266.3.2. п. 266.3. ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із п.п. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до п. 3 додатку 1 до Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 542/17 від 22.02.2017 р., ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності фізичних осіб, становить 0 відсотків.

База оподаткування об`єкта житлової нерухомості (квартири/квартир незалежно від їх кількості), в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується - на 60 кв.м (п.п. "а " п. 4 вищевказаного додатку).

Судовим розглядом встановлено, що згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.07.2021 р. у 2020 році позивачу на праві власності наступні об`єкти нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, а саме: квартира АДРЕСА_1, загальною площею 32,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 загальною площею 107,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3, загальною площею 17,7 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ).

Як вбачається з розрахунку суми податку, наданого контролюючим органом, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки нараховано повивачу за 93 об`єкта нерухомого майна, проте, на праві приватної власності ОСОБА_1 належить лише 3 об`єкта нерухомого майна, за які згідно із квитанції № 0.0..1 від 25.05.2021 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи, позивачем сплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтовані та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 р. в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування податкових повідомлень-рішення необхідно залишити без змін.

Доводи апелянта про наявність підстав для закриття провадження у справі за п. 8 ч. 1 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Тобто для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.

У спірних правовідносинах відповідачем не надано до суду доказів повного відновлення прав позивача, а матеріалами справи підтверджено, що станом на 12.08.2021 р. в електронному кабінеті позивача обліковувалась заборгованість за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, доказів відсутності в електронному кабінеті позивача вказаної заборгованості контролюючим органом ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, позивач заперечує проти закриття провадження у справі № 520/13376/21, так як відповідачем не скасована заборгованість, визначена оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі № 520/13376/21 за п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано доказів повного відновлення прав позивача.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 р. у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 р. у справі № 520/9115/19.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді позовної заяви в суді першої інстанції подано наступні документи: договір про надання правової (правничої) допомоги ВІД 12.07.2021 р., укладеним між позивачем та адвокатом Бабич Ю.В. який діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1054011 від 12.07.2021 р. на право представляти позивача у ГУДПС у Харківській області, ДПС України, Харківському окружному адміністративному суді, Другому апеляційному адміністративному суді, Верховному Суді та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 002606 від 23.06.2020 р.; додаткову угоду № 1 від 21.07.2021 р.; акт наданих послуг № 1 від 04.08.2021 р., згідно якого Бабич Ю.В. виконані наступні послуги: складання та направлення адвокатського запиту до контролюючого органу з приводу результатів розгляду направленої заяви про звірку по об`єктам нерухомості за оскаржуваними податковим повідомленнями-рішеннями, вартість 3000 грн.; вивчення листа податкового органу з доданими 93 податковим повідомленнями-рішеннями та розрахунком до них, встановлення відповідності сум донарахувань, вказаних у розрахунку до податкових повідомлень-рішень із сумами в податкових повідомленнях-рішеннях, вартість 15000 грн.; встановлення відповідності адрес, вказаних у розрахунку до податкових повідомлень-рішень із адресами об`єктів нерухомості, які в різні періоди перебували у власності позивача, вартість 15000 грн.; звернення та замовлення уповноваженим помічником адвоката у нотаріуса документу з детальною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно по всьому нерухомому майну позивача (в тому числі того майна, що вибуло з його власності), вартість 5000 грн.; підготовка повідомлення до податкового органу про оскарження податкових повідомлень-рішень з метою недопущення податкової застави, вартість 1000 грн.; складання та подання до Харківського окружного адміністративного суду адміністративного позову, вартість 25000 грн., загальна вартість наданих послуг, які надавалася у період з 12.07.2021 р. по 04.08.2021 р. становить 64000 грн.

Крім того, на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених позивачем при розгляді апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції позивачем додатково подано наступні документи: додаткову угоду № 2 від 20.09.2021 р. до договору про надання правової (правничої) допомоги від 12.07.2021 р.; акт наданих послуг № 2 від 10.12.2021 р., згідно якого Бабич Ю.В. виконані наступні послуги: складання та звернення до Другого апеляційного адміністративного суду з клопотанням про видачу ухвали від 22.11.2021 р. у справі № 520/13376/21, у зв`язку із публікацією на сайті інформаційних повідомлень про відсутність можливості протягом листопада-грудня 2021 р. здійснювати відправку поштової кореспонденції, прибуття до суду для отримання ухвали, вартість 3000 грн.; складання та звернення до Другого апеляційного адміністративного суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи № 520/13376/21 через неотримання апеляційної скарги з додатками та ухвали про відкриття апеляційного провадження, прибуття до суду та ознайомлення з матеріалами справи, вартість 6000 грн.; вивчення змісту апеляційної скарги, формування правової позиції, підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу, вартість 12000 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції виходить з того, що справа яка розглядається відноситься до справ незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підготовка до вказаної справи, яка розглянута в суді першої інстанції в порядку спрощеного провадження та в суді апеляційної інстанції в порядку письмового провадження не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Таким чином, беручи до уваги ціну позову, обставини цієї справи та надані позивачем докази в їх сукупності та, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, суд апеляційної інстанції вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції по цій справі підлягають стягненню в розмірі 10000 грн., а в суді апеляційної інстанції 5000 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 р. в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 64000 грн. та прийняти в цій частині постанову, якою стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Керуючись ст. ст. 238, 243, 308, 311, 315, 316, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 по справі № 520/13376/21 - скасувати в частині стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 64000 (шістдесят чотири тисячі) гривень.

Прийняти в цій частині постанову, якою стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 р. залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич