Справа № 679/1467/21
Суддя: Стасюк Р. М.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/10/2022
Справа № 679/1467/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Стасюка Р.М.,

секретар судового засідання Дмітрієвої О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представника позивача - Процика В.В.,

відповідачі Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області,

заступник начальника ВПД №1Шепетівського РУП ГУНП у Хмельницькій області Бабійчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Нетішин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, заступника начальника відділу поліцейської діяльності №1 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області Бабійчука Віталія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ГАБ №153442 від 11 листопада 2021 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а справу закрити.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 11 листопада 2021 року у м. Нетішин Хмельницької області заступник начальника ВПД №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Бабійчук В.О. виніс відносно нього постанову серії ГАБ №153442 по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення. У цій постанові було вказано, що він 11 листопада 2021 року, близько 11 год. 00 хв., у м. Нетішин по вул. Шевченка, 1 в холі ВК НМР, перебував без одягнутого індивідуального засобу захисту, що закриває ніс та рот, зокрема респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно, чим порушив п. 1 п.2-2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року. Цією постановою до нього було застосовано адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Позивач вважає постанову необґрунтованою та незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав того, що перед її складанням йому не були роз`ясненні його права, зазначені в частині 1 ст. 268 КУпАП, а саме те, що він має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Крім того, позивач заперечував представнику поліції ще до складання згаданої постанови щодо факту вчинення ним адміністративного правопорушення тому, що вищезгадана постанова КМ України №1236 від 09.12.2020 року є незаконною так як прийнята в незаконний спосіб всупереч ст. 64 Конституції України. Разом з тим ОСОБА_1 вказує, що поліцейським під час складання спірної постанови не було здійснено перевірку постанови КМ України №211 зі змінами, не взято до уваги те, що карантин на території України введено з порушенням процедури. Також звернув увагу позивач на те, що маску потрібно носити, якщо маєш ознаки ГРВІ або COVID, або здійснюєш догляд за хворими на коронавірус. Вважає, що його дискримінаційно-вибірково притягнули до адміністративної відповідальності, так як в фойє Нетішинського міськвиконкому було багато людей без масок, з масками, але не закритим ротом або носом, проте до них зі сторони поліції зауважень ніяких не було. Зазначає, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності через те, що у нього з місцевою владою та владою України різні політичні позиції на виклики сьогодення.

За таких обставин позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ГАБ №153442 від 11 листопада 2021 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а справу закрити.

09 грудня 2021 року відповідач заступник начальника відділу поліцейської діяльності №1 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області Бабійчук В.О. надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 44-3 КУпАП порушення правил щодо карантину людей, а саме п. 2 цієї статті перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежуваних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 зі змінами №1102 від 25.10.2021.

Відповідно до п.п.1, п. 2-2 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Як вбачається з оскаржуваної постанови позивач 11.11.2021 року близько 11 год. 00 хв., в м. Нетішин по вул. Шевченка, 1, в холі ВК НМР порушив вищезгадані вимоги, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Крім того, як зазначає у своєму позові ОСОБА_1 , що при винесені означеної постанови начебто було порушено порядок складання такої, а саме з підстав того, що перед її складанням йому не були роз`ясненні його права, зазначені в ч. 1 ст. 268 КУпАП, що не відповідає дійсності, так як Бабійчуком В.О. перед винесенням постанови були роз`ясненні позивачу його права згідно Конституції України та КУпАП, що підтверджується відеоматеріалом з портативного нагрудного відео реєстратора та підписом ОСОБА_1 в постанові серії ГАБ №153442. Також ОСОБА_1 вказав, що його дискимінаційно-вибірково притягнули до адміністративної відповідальності так як у фойє було багато людей без масок, з масками але не закритим ротом або носом, однак і це твердження ОСОБА_1 є не вірним. Надав суду відеоматеріал, де зафіксовано факт складання постанови відносно ОСОБА_1 .

Звернув увагу Бабійчук В.О. і на те, що позивач не заперечував сам факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а вказує на те що у нього виник конфлікт з органами місцевого самоврядування через різні політичні позиції на виклики сьогодення, що немає ніякого відношення до вчиненого адміністративного правопорушення.

21 грудня 2021 року представник відповідача Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що ГУНП в Хмельницькій області із доводами викладеними у адміністративному позові ОСОБА_1 не погоджується, вважає їх безпідставними та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-111 від 06 квітня 2000 року карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 РОКУ №211 'Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-і ч спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2», на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

Відповідно ст.41 «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-111 від 06 квітня 2000 року, особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Законом України №530-1Х від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусом хвороби (COVID-19 )» внесені зміни до КУпАП. який доповнено ст.44-3 - Порушення правил щодо карантину людей.

Відповідно до ст. 44-3 КУпАП. передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Так, протиправні дії ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які зазначені у постанові про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 153442 від 11 листопада 2021 року, відповідно до якої, 11 листопада 2021 року останній, перебував у холі ВК НМР без засобів індивідуального захисту, що закривають дихальні шляхи, а саме ніс та рот (маска, яка повинна щільно сидіти на обличчі, повністю закриваючи ніс, рот і підборіддя.

Згідно п.п.1 п.2-2 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS- СоV-2» від 09 грудня 2020 року №1236, на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Перебування ОСОБА_1 11 листопада 2021 року в громадському будинку (споруді) під час перевірки працівниками правоохоронних органів дотримання правил щодо карантину, без захисної маски (яка повинна щільно сидіти на обличчі, повністю закриваючи ніс, рот і підборіддя) підтверджується відеозаписом з бодікамери поліцейського,(який на даний суду), а також фото, та поясненнями осіб(додаються), та наданні суду для огляду.

Спілкуючись з працівником поліції Бабійчуком В.О., яким безпосередньо було винесено оскаржувану позивачем постанову, який зазначив, що ОСОБА_1 після того, як поліцейські виявили, що позивач перебуває в громадській будівлі (споруді) без належно вдягнутого індивідуального захисту, що закриває дихальні шляхи, а саме ніс та рот, на законну вимогу працівників поліції відмовлявся пред`являти документи (поліцейський має право вимагати пред`явлення документів, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення пп.2.ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію»), чинив опір працівникам поліції, не виконував законних вимог останніх.

На підставі наведеного представник ГУНП в Хмельницькій області Файчук А.С. просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 листопада 2021 року дана позовна заява прийнята до розгляду і відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві, додатково пояснив що дійсно перебував в холі ВК НМР без вдягнутих засобів індивідуального захисту, що закриває рот та ніс, адже вважає, дані вимоги незаконними та такими, що обмежують його конституційні права. Крім того, посилася ОСОБА_1 на рішення Крнституційного Суду України №10р-2020 від 28.08.2020 року.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Процик В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача Головне управління Національгої поліції в Хмельницькій області будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідач заступник начальника відділу поліцейської діяльності №1 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області Бабійчук В.О. в судовому засіданні позов не визнав з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Суд заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується вимоги позивача та заперечення відповідачів, дослідивши та оцінивши докази, вважає, зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №153442 від 11 листопада 2021 року, ОСОБА_1 притянуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та застосоване до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень (арк. спр. 4).

ОСОБА_1 не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає себе невинуватим, а оскаржену постанову необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В той же час, частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено що, ОСОБА_1 11 листопада 2021 року приблизно о 11 годині 00 хвилин у м. Нетішин, по вул. Шевченка, 1, в холі ВК НМР, перебував без одягнутого індивідуального засобу захисту, що закриває ніс та рот, зокрема респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно, чим порушив п. 1 п. 2-2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року.

Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

В обґрунтування незгоди з оскаржуваною постановою позивач посилається на те, що йому не були роз`яснені його права, зазначені в ч. 1 ст. 268 КУпАП, вважає, що його дискримінаційно-вибірково притягнули до адміністративної відповідальності, так як в фойє Нетішинського міськвиконкому було багато людей без масок, з масками, але не закритим ротом або носом, проте до низ зі сторони поліції зауважень ніяких не було.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Крім того, у судовому засіданні, позивач не заперечував факт перебування в приміщенні ВК НМР без вдягнутих засобів індивідуального захисту, що закриває рот та ніс, адже вважає, дані вимоги незаконними, оскільки на території України не встановлено правового режиму надзвичайного стану, у разі встановлення якого, можуть здійснюватись такі заходи як встановлення карантину та проведення інших обов`язкових санітарних та протиепідемічних заходів.

Таким чином, знайшли своє підтвердження обставини, які викладені у постанові про адміністративне правопорушення про те що ОСОБА_1 дійсно перебував в громадському місці, а саме в холі ВК НМР без засобів індивідуального захисту, а саме: маски чи респіратора, що закриває рот та ніс.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб визначено Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», відповідно до статті 1 якого карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Кабінетом Міністрів України 09.12.2020 року прийнято постанову № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», пунктом 1 якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., №43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"

Згідно із п.п.1 п.2 - 2. постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» З 17 червня 2021 р. на території України встановлюється "зелений" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до ч.2 ст.44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Визначення поняття «громадські будинки та споруди» наведено в державних будівельних нормах України від 2019 року, під яким розуміється загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді та державі). Наприклад, магазини, торговельні центри, магазини, бібліотеки, музеї, лікарні, університети, спортзали, церкви, державні установи тощо.

Що стосується заперечень позивача із вказівкою на неправомірне обмеження прав і свобод людини, запровадженим КМУ карантином, то слід наголосити, що Постанови КМУ від 11 березня 2020 р. № 211, від 22.07.2020 року № 641, від 09.12.2020 № 1236, тобто нормативно-правові акти, якими запроваджено карантин, є чинними, не скасованими, не конституційними не визнані, а отже, відповідно до ч.1 ст.117 Конституції України є обов`язковими до виконання. Незгода позивача із положеннями вказаних нормативно-правових актів, зокрема постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», не є підставою для їх невиконання.

Враховуючи наведені вище обставини і норми законодавства, суд дійшов висновку, що під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, твердження позивача про незаконність оскаржуваної постанови є необґрунтованими.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та наявності підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 11 листопада 2021р. близько 11 год. 00 хв., у м. Нетішин по вул. Шевченка,1 в холі ВК НМР під час дії карантину перебував без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме, маски чи респіратора, що закриває рот та ніс, в тому числі виготовлених самостійно, суд приходить до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, та, відповідно, правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 44-3 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Статтею 3 Конституції України задекларовано як найвищу соціальну цінність здоров`я та безпеку людини, наявність у держави позитивного обов`язку охороняти життя людини та громадянина, у т.ч. з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Установлені в межах розгляду даної справи вищенаведені фактичні обставини справи у повному обсязі спростовують наведені в позовній заяві доводи позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №153442 від 11 листопада 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.44-3 КУпАП, та закриття провадження по справі, а також про необхідність відмови у задоволенні його позову у повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У зв`язку з відмовою у позові, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 44-3 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 229, 244-246, 286, 293, 297 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, заступника начальника відділу поліцейської діяльності №1 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області Бабійчука Віталія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі: Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області 29017, місцезнаходження: 29017, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7, .

Заступник начальника відділу поліцейської діяльності №1 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області Бабійчук Віталій Олександрович, місцезнаходження: 30100, вул. Енергетиків, 4, м. Нетішин, Хмельницька область.

Повне рішення суду складено 25 січня 2022 року.

Суддя Р.М.Стасюк