Справа № 240/15182/21
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15182/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Дмитро Миколайович

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

25 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Житомирської обласної прокуратури на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 16 липня 2021 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Житомирської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

1.1. визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора та Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 частини заробітної плати з урахуванням посадового окладу відповідно до статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII"Про прокуратуру" (далі Закон України №1697-VII; Закон України "Про прокуратуру");

1.2. стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 невиплачену частину заробітної плати за період із 26.03.2020 до 05.11.2020 на загальну суму 363370,86 грн, з яких: різниця посадових окладів - 209703,94 грн, різниця надбавки за вислугу років - 83881,58 грн, різниця премії - 20970,40 грн, різниця надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 24396,03 грн, різниця відпускних - 23463,89 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Конституційного суду від 26.03.2020 №6р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, якою передбачено що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивач вважає, що з 26.03.2020 до 05.11.2020 Житомирською обласною прокуратурою безпідставно не приведено розмір його посадового окладу до встановленого статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" розміру та, як наслідок, недоплачено заробітну плату, що також призвело до зменшення розміру виплачених: надбавки за вислугу років, премії, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та відпускних.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. 03 листопада 2021 року рішенням Житомирського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено частково.

4. Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора та Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної платиз 26 березня 2020 року до 5 листопада 2020 року у відповідності до статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру".

5. Зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 26 березня 2020 року до 5 листопада 2020 року у розмірі, визначеному статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" та за вирахуванням вже виплачених коштів.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

7. Апелянт Офіс Генерального прокурора / надалі апелянт 1/, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

8. Апелянт 1 зазначив, що за наслідками першого етапу атестації позивач набрав менше прохідного балу для успішного складання іспиту, його не допущено до проходження наступного етапу атестації, у зв`язку з чим кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження атестації. Як наслідок, наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 №422к позивача звільнено з посади заступника прокурора Житомирської області та органів прокуратури з 05.11.2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру" у зв`язку з неуспішним проходженням атестації.

9. Апелянт 1 вказав, що пунктом 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади прокурорів у регіональних прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Оскільки позивач не був переведений для подальшого проходження служби до Житомирської обласної прокуратури, то й відсутні підстави застосовувати статтю 81 Закону №1697-VII для розрахунку йому заробітної плати. Окрім того, на думку представника Офісу Генеральної прокуратури, при розгляді вказаної справи необхідно врахувати обмеження розрахунку виплати заробітної плати на період карантину, що згідно із положеннями частини 1 статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», не повинна перевищувати 10 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня 2020 року. Положення Закону України №113-ІХ є чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались. Так само є чинними і положення постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505, а тому підстави для їх незастосування відсутні. Щодо преміювання прокурорів за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік, то таке преміювання проводиться у разі лише позитивного оцінювання їх роботи, яке оформлюється у вигляді звіту, що складається прокурором, який підлягає оцінюванню, і погоджується його безпосереднім керівником та затверджуються керівниками вищого рівня, то враховуючи те, що позивач оцінювання не проходив, враховувати різницю розміру премій підстави взагалі відсутні.

10. Апелянт Житомирська обласна прокуратура / надалі апелянт 2/ , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

11. Апелянт 2 зазначив, що законодавець, ввівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, зазначив, які саме дії мають вчинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову проходження служби шляхом успішного проходження атестації. Так, за наслідками першого етапу атестації позивач набрав менше прохідного балу для успішного складання іспиту, його не допущено до проходження наступного етапу атестації, у зв`язку із чим кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження атестації. Наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 позивач звільнений з посади заступника прокурора Житомирської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05.11.2020. Рішення про успішне проходження позивачем атестації кадровою комісією не приймалось, у зв`язку з чим позивача не було переведено до обласної прокуратури, звільнено з посади та органів прокуратури, та, відповідно, йому не виплачувалась заробітна плата встановлена статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

12. Згідно з абзацом 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» зі змінами (далі Постанова КМУ №505). Отже, оплата праці прокурорів прокуратури Житомирської області, які не переведені до Житомирської обласної прокуратури у зв`язку із неуспішним проходженням чи не проходженням атестації здійснюється відповідно до Постанови КМУ №505. Саме тому позивач у період з 26.03.2020 до 05.11.2020 отримував заробітну плату відповідно до Постанови КМУ №505.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

13. Позивач з 1999 року працював на різних посадах в органах Житомирської обласної прокуратури, а з 15.06.2016 до 05.11.2020 перебував на посаді заступника прокурора Житомирської області.

14. 03.09.2020 Генеральним прокурором видано наказ №410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур», пунктом 1 якого наказано перейменувати без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у тому числі юридичну особу «Прокуратура Житомирської області» у «Житомирську обласну прокуратуру».

15. Відповідно до наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 №414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.

16. Таким чином, на момент звільнення позивач перебував на посаді заступника прокурора Житомирської області.

17. Наказом Генерального прокурора №422к від 30.10.2020 позивача звільнено з посади заступника прокурора Житомирської області та органів Житомирської обласної прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05.11.2020, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.17-19).

18. Позивач вважав, що за час його роботи в органах прокуратури за період з 26.03.2020 до 05.11.2020 роботодавцем нарахування та виплата заробітної плати йому проводилася з порушенням вимог зазначеного Закону, що призвело до недоотримання ним частини заробітної плати на загальну суму 363370,86 грн.

19. Не погоджуючись із такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права на належну оплату праці.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

20. Позивач зазначив, що рішенням Конституційного суду від 26.03.2020 №6р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, якою передбачено що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивач вважає, що з 26.03.2020 до 05.11.2020 Житомирською обласною прокуратурою безпідставно не приведено розмір його посадового окладу до встановленого статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" розміру та, як наслідок, недоплачено заробітну плату, що також призвело до зменшення розміру виплачених: надбавки за вислугу років, премії, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та відпускних.

21. Апелянт 1 вказав, що пунктом 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади прокурорів у регіональних прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Оскільки позивач не був переведений для подальшого проходження служби до Житомирської обласної прокуратури, то й відсутні підстави застосовувати статтю 81 Закону №1697-VII для розрахунку йому заробітної плати. Окрім того, на думку представника Офісу Генеральної прокуратури, при розгляді вказаної справи необхідно врахувати обмеження розрахунку виплати заробітної плати на період карантину, що згідно із положеннями частини 1 статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», не повинна перевищувати 10 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня 2020 року. Положення Закону України №113-ІХ є чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались. Так само є чинними і положення постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505, а тому підстави для їх незастосування відсутні. Щодо преміювання прокурорів за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік, то таке преміювання проводиться у разі лише позитивного оцінювання їх роботи, яке оформлюється у вигляді звіту, що складається прокурором, який підлягає оцінюванню, і погоджується його безпосереднім керівником та затверджуються керівниками вищого рівня, то враховуючи те, що позивач оцінювання не проходив, враховувати різницю розміру премій підстави взагалі відсутні.

22. Апелянт 2 зазначив, що законодавець, ввівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, зазначив, які саме дії мають вчинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову проходження служби шляхом успішного проходження атестації. Так, за наслідками першого етапу атестації позивач набрав менше прохідного балу для успішного складання іспиту, його не допущено до проходження наступного етапу атестації, у зв`язку із чим кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження атестації. Наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 позивач звільнений з посади заступника прокурора Житомирської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05.11.2020. Рішення про успішне проходження позивачем атестації кадровою комісією не приймалось, у зв`язку з чим позивача не було переведено до обласної прокуратури, звільнено з посади та органів прокуратури, та, відповідно, йому не виплачувалась заробітна плата встановлена статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

23. 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України №1697-VII.

24. Відповідно до частини 1 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

25. Частиною 3 статті 81 Закону №1697-VII визначено, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

26. Законом України від 19.09.2019 №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон України №113-ІХ, Закон щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

27. Згідно з абзацом 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

28. Постановою КМУ №505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

29. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1155 «Про умови оплати праці прокурорів» затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур згідно з додатками 1-3.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

30. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданих апеляційних скарг, Апеляційний Суд виходить з наступного.

31. Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що у спірний період посадовий оклад позивача становив 8170,00 грн.

32. Сторонами не заперечується, що заробітна ОСОБА_3 нараховувалась виходячи з розміру посадового окладу, визначеного Постановою КМУ №505, тобто, з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII.

33. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

34. Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визначено, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

35. Таким чином, положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто з 26.03.2020.

36. При цьому, колегія суддів відмічає, що положення абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ суперечать та не відповідають частині 1 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої заробітна плата прокурора регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

37. Конституційний Суд України у Рішенні від 3 жовтня 2001 року №12-рп/2001 зазначив, що стале забезпечення фінансування, зокрема, органів прокуратури, робота яких тісно пов`язана з діяльністю судів, є однією з конституційних гарантій реалізації прав і свобод громадян, їх судового захисту (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення).

38. Потреба у належному матеріальному забезпеченні прокурорів випливає з характеру покладених на них службових обов`язків, у зв`язку з виконанням ними функцій держави, є гарантією незалежності їх діяльності.

39. У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя, ухваленій на її 724-му засіданні 6 жовтня 2000 року, №Rec (2000)19 зазначено, що «у країнах, у яких прокуратура є незалежною від уряду, держава має вжити ефективних заходів для того, щоб гарантувати закріплення в законі суті й обсягу незалежності прокуратури» (пункт 14).

40. Отже, незалежність прокурорів не є прерогативою або наданим привілеєм, а є гарантією справедливого, неупередженого та ефективного здійснення ними своїх повноважень (своєї діяльності).

41. Згідно Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

42. Виключно законами України визначаються, зокрема, організація і діяльність прокуратури (пункт 14 частини першої статті 92, частина друга статті 131-1 Основного Закону України).

43. Закон України №1697-VІІ визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Однією із засад, на яких ґрунтується діяльність прокуратури, визначено незалежність прокурорів, що передбачає існування гарантій від незаконного політичного, матеріального чи іншого впливу на прокурора щодо прийняття ним рішень при виконанні службових обов`язків (пункт 5 статті 3 Закону).

44. Згідно приписів частини1 статті16 Закону України №1697-VІІ незалежність прокурора забезпечується, зокрема, забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора (пункт 3); установленим законом порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності прокуратури (пункт 4); належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора (пункт 5).

45. Здійснюючи функції прокуратури, прокурор керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України (частина друга статті 16 Закону України №1697-VІІ). Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов`язків або прийняття ним незаконного рішення (абзац перший частини п`ятої статті 16 Закону України №1697-VІІ).

46. Статтею 87 Закону України №1697-VІІ встановлено особливості забезпечення функціонування прокуратури, які полягають у тому, що держава забезпечує фінансування та належні умови функціонування прокуратури і діяльності прокурорів; забезпечення функціонування системи прокуратури передбачає: визначення у Державному бюджеті України видатків на фінансування прокуратури не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення нею повноважень відповідно до закону; законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування прокуратури; гарантування достатнього рівня соціального забезпечення прокурорів.

47. Нормами статті 89 Закону України №1697-VІІ визначено засади фінансування прокуратури: фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку; функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.

48. Відповідно до статті 90 Закону України №1697-VІІ фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

49. Колегія суддів вважає, що однією з необхідних передумов незалежної діяльності прокуратури, неупередженого, об`єктивного, безстороннього виконання прокурорами своїх функцій є заходи щодо їх юридичного захисту, належного рівня матеріального та соціального забезпечення прокурорів, які мають бути гарантовані таким чином, щоб не допустити тиску, що може спричинити вплив на прийняті ними рішення. Це може бути реалізовано лише шляхом визначення відповідним законом України належних умов для функціонування прокуратури та системи фінансування, у тому числі регулювання заробітної плати прокурора для забезпечення неупередженості при реалізації встановлених Конституцією та законами України повноважень.

50. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України).

51. Юридична визначеність є ключовою у розумінні верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми мають бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правовідносин.

52. Таку позицію зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020.

53. З наведеного вбачається, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Конституції України, має визначатися виключно законом, яким визначається організація та порядок діяльності прокуратури, а тому положення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №113, в частині, що «На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури», є такими, що суперечать статті 131-1 Конституції України, а також не відповідають нормам частини 1 статті 81 спеціального Закону України №1697-VІІ, який прийнятий на виконання статті 131-1 Конституції України, визначає організацію та порядок діяльності прокуратури та має вищу юридичну силу ніж Закон України №113.

54. Отже, у спірних правовідносинах, які врегульовані по різному двома нормативними актами, мають застосовуватись положення спеціального закону, що визначає організацію та порядок діяльності прокуратури, тобто Закону України №1697-VІІ, а не положення Закону України №113, який не є спеціальним законом, що визначає організацію та порядок діяльності прокуратури, а є законом щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури, і якийне вносить зміни до Закону України №1697-VІІ щодо оплати праці, а по іншому ніж Закон України №1697-VІІ врегульовує спірні правовідносини, що не відповідає засадничим положенням частини 1 статті 81 Закону України №1697-VІІ відповідно до яких заробітна плата прокурора регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

55. Суд також відмічає, що вимоги абзаців 1, 3 пункту 3 розділу ІІ Закону України №113, які передбачають, що до дня початку роботи обласних прокуратур, окружних прокуратур, їх повноваження здійснюють відповідно регіональні прокуратури, місцеві прокуратури, і що на зазначений період оплата праці працівників регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури,мають ознаки дискримінаційних в частині розміру оплати праці прокурорів регіональних та місцевих прокуратур та порушують права прокурорів цих прокуратур на забезпечення належних умов праці, створюють передумови для посягань на їх незалежність, оскільки виконувана робота прокурора, який пройшов атестацію та який ще не пройшов атестацію є однаковою, а оплата праці різною, що може свідчити про порушення положення статті14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

56. Разом з тим, позиція апелянтів, пов`язана з невиплатою позивачу заробітної плати у розмірі, встановленому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», призводить до того, що за аналогічну діяльність, передбачену Законом України «Про прокуратуру», позивач як прокурор Прокуратури Житомирської області та особа, яка працювала на посаді прокурора Житомирської обласної прокуратури отримували заробітну плату, яка суттєво відрізнялася за своїм розміром та структурою.

57. Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що факт проходження прокурором атестації, запровадженої Законом України №113-ІХ жодним чином не впливає на порядок визначення розміру його посадового окладу, який встановлено статтею 81 Закону України «Про прокуратуру». Жодних застережень щодо цього Рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 не містить, натомість стосується розміру заробітної плати усіх прокурорів.

58. У даному випадку критерієм для виплати заробітної плати у більшому розмірі не може бути проходження атестації, оскільки виконувана робота є однаковою та в одній і тій же установі, яка лише змінила назву. При реформуванні органів прокуратури наслідком проходження атестації є те, що особа продовжує працювати, а не проходження звільнення. Отже, допоки особа не звільнена в установленому законом порядку оплата праці за одну і ту ж виконувану роботу повинна бути однаковою як для осіб які пройшли атестацію так і для осіб, які очікують на її проходження та результати.

59. Таким чином, колегія суддів вважає, що припис абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №113-ІХ - «на зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури», який застосовано відносно позивача, не відповідає сукупності приписів частини 1 та 2 статті 24, статті 131-1Конституції України, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» і частини 2 статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».

60. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині наявності у позивача права на перерахунок заробітної плати за період із 26.03.2020 до 05.11.2020, виходячи з розміру посадового окладу та інших доплат визначених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», є обґрунтованими.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ.

61. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

62. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

63. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

64. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

65. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

66. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Житомирської обласної прокуратури слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Житомирської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.