Справа № 500/1987/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/1987/21 пров. № А/857/21094/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання - Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі №500/1987/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Мірінович У.А.,

час ухвалення рішення - 20.05.2021 року,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 20.05.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач- ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, в якому просила визнати дії ГУ ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, щодо не приведення у відповідність інтегрованої картки шляхом виключення з обліку суми боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 18276,72 грн та неповернення їй безпідставно стягнутих коштів у розмірі 11284,36 грн протиправними; зобов`язати ГУ ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, привести у відповідність її інтегровану картку шляхом виключення з обліку суми боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18276,72 грн та повернути останній безпідставно стягнуті кошти у розмірі 11284,36 грн (за визначеною ПК України, Наказом №6 та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" процедурою).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, щодо не приведення у відповідність інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення з обліку суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 18276,72 грн. Зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, привести інтегровану картку платника ОСОБА_1 у відповідність шляхом виключення з відомостей інтегрованої картки платника ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску за період 2017-2018 років у сумі 18276,72 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що дані ІС «Податковий блок» про реєстрацію платником ЄСВ свідчать про те, що позивач взята на облік як платник ЄСВ з 07 жовтня 2014 року, однак до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис від 24 січня 2019 року про припинення підприємницької діяльності позивачем на підставі самостійно прийнятого рішення. Разом з тим, за період 2017 та 2018 років, позивачу, як самозайнятій особі, нараховано єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18276,72 грн та винесено вимогу про сплату єдиного соціального внеску №Ф-6071-54 від 04 лютого 2019 року. Зазначає, що зазначену вимогу в судовому порядку скасовано, однак звертає увагу, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року, яке залишено в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2020 року, лише визнано протиправною та скаовано оскаржувану вимогу, але не зобов`язано податковий орган здійснювати будь-які коригування в інтегровані картці ОСОБА_1 за платежем "єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а тому вважає, що з боку контролюючого органу не вчинено будь-яких протиправних дій. При цьому, зазначає, що рішення суду в частині скасування оскарженої вимоги виконано відповідачем у повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження неправомірних дій щодо обліку в інформаційній системі органів ДПС інформації про наявну у ОСОБА_1 суму боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску та підстав визначених у Порядку №422 для коригування в інформаційній системі органів ДПС шляхом вилучення з облікових даних позивача боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску. Таким чином, відповідачем правомірно здійснено нарахування з єдиного соціального внеску, їх облік в інформаційних системах органів ДПС, а також відсутні правові підстави визначені в Порядку №422 для коригування в інформаційній системі органів ДПС шляхом вилучення з облікових даних платника ОСОБА_1 суми боргу (недоїмку) з єдиного соціального внеску, а також списання чи визнання такого боргу безнадійним. Крім того, не погоджується з розміром витрат на професійну правничу допомогу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформацією у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивача - ОСОБА_1 , 06 жовтня 2014 року було зареєстровано як фізичну особу-підприємця з основним видом економічної діяльності «47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах», станом на 07 жовтня 2014 року взято на облік як платника податків та як платника єдиного соціального внеску. Надалі до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підставі власного рішення позивача, внесено запис №2027233 від 24 січня 2019 року про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

04 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6071-54, згідно з якою станом на 31 січня 2019 року, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника податків, у ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 18276,72 грн (а. с.7).

23 січня 2020 року позивач звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Тернопільській області (правонаступник Головного управління ДФС у Тернопільській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6071-54 від 04 лютого 2019 року у розмірі 18276,72 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі №500/306/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області задоволено в повному обсязі, визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6071-54 від 04 лютого 2019 року у розмірі 18276,72 грн (а.с. 8-11).

Визнаючи протиправною та скасовуючи вимогу №Ф-6071-54 від 04 лютого 2019 року, судом встановлено, що за час реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця, вона не подавала податкової та іншої звітності, оскільки не здійснювала жодної підприємницької діяльності, позаяк на постійній основі працювала в Тернопільському національному медичному університеті ім. Я. Горбачевського, де із її заробітної плати сплачувався єдиний внесок у відповідності до законодавства.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 06 липня 2020 року, оскільки залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2020 року.

Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) звернувся із листом від 18 вересня 2020 року №75814 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просив повернути сплачені кошти в сумі 11284,36 грн на депозитний рахунок Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), оскільки на їх адресу надійшла заява ОСОБА_1 про повернення стягнутих із неї коштів на підставі примусового виконання вимоги №Ф-6071-54 від 04 лютого 2019 року (а.с.12).

При цьому, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області на лист органу державної виконавчої служби надано відповідь від 20 жовтня 2020 року про те, що підстав для повернення «стягнутих коштів» немає, позаяк скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску, не призводить до автоматичного скасування нарахувань та суми боргу по цьому платежу (а.с.13).

Крім того, у матеріалах справи також міститься лист Головного управління ДПС у Тернопільській області від 22 жовтня 2020 року №4693/10-5/19-00-13-03/ НОМЕР_1 , який адресовано Тернопільському міському відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зі змісту якого вбачається, що відповідач звернувся з проханням до органу державної виконавчої служби повернути без виконання надіслану до примусового виконання вимогу №Ф-6071-54 від 04 лютого 2019 року на суму 18276,72 грн по ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), оскільки така вимога скасована в судовому порядку (а.с.50).

03 березня 2021 року позивач, в інтересах якої діяв адвокат Шкварок Т.Р., звернулась до Головного управління ДПС у Тернопільській області із заявою привести у відповідність її інтегровану картку платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування шляхом виключення з обліку суми боргу (недоїмки) по єдиному внеску в розмірі 18276,72 гривень (а.с.14, зворот).

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області в листі від 23 березня 2021 року №4412/6/19-00-24-04/6724 відмовлено позивачу у задоволенні її заяви, оскільки скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску, не є підставою для скасування боргу чи приведення у відповідність інтегрованої картки платника податків по цьому платежу.

Разом з тим, податковим органом у даному листі зазначено, що станом на 23 березня 2021 року в інтегрованій картці платника податку - ОСОБА_1 з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (за кодом класифікації доходів бюджету 71040000) наявний борг у розмірі - 6992,36 грн (а.с.23).

11 березня 2020 року позивач, в інтересах якої діяв адвокат Шкварок Т.Р. звернулась до Головного управління ДПС у Тернопільській області із заявою, в якій просила перерахувати на її особистий рахунок кошти у сумі 11284,36 грн, які були нею сплачені в межах виконавчого провадження №59588230 відповідно до платіжних доручень №6258 від 12 серпня 2020 року, №5705 від 16 липня 2020 року, №4424 від 04 червня 2020 року, №3096 від 30 квітня 2020 року, №2860 від 24 квітня 2020 року, №2168 від 08 квітня 2020 року (а.с. 15).

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області в листі від 24 березня 2021 року №4468/6/19-00-24-04/6836 розглянуто заяву позивача та залишено без виконання, оскільки станом на 23 березня 2021 року в інтегрованій картці платника податку - ОСОБА_1 з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (за кодом класифікації доходів бюджету 71040000) наявний борг в розмірі - 6992,36 грн, а скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску не є підставою для скасування боргу чи приведення у відповідність інтегрованої картки платника податків по цьому платежу. Також податковий орган повідомив позивача про виконання ним рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі №500/306/20, яке набрало законної сили 06 липня 2020 року (а.с 24).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача в задоволенні заяви ОСОБА_1 про приведення у відповідність її ІКП з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням судових рішень є протиправною, оскільки рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі №500/306/20 встановлено відсутність у позивача в період 2017 та 2018 років обов`язку для сплати єдиного соціального внеску, тому таке рішення суду є, в розумінні Порядку №5 від 12 січня 2021 року, тим первинним документом, на підставі якого в ІКП здійснюється зменшення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, привести інтегровану картку платника ОСОБА_1 у відповідність шляхом виключення з відомостей інтегрованої картки платника ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску за період 2017-2018 років у сумі 18276,72 грн. Щодо позовної вимоги про повернення позивачу стягнутих коштів у розмірі 11284,36 грн, то така є передчасною, оскільки відсутні докази, що відповідачем не буде повернуто кошти ОСОБА_1 , сплачені відповідно до платіжних доручень №6258 від 12 серпня 2020 року, №5705 від 16 липня 2020 року, №4424 від 04 червня 2020 року, №3096 від 30 квітня 2020 року, №2860 від 24 квітня 2020 року, №2168 від 08 квітня 2020 року, після приведення у відповідність ІКП позивача шляхом виключення з обліку сум недоїмки з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в розмірі 18276,72 грн, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

За змістом ст.2 вищезазначеного Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

П.2, 3 ч.1 ст.1 цього Закону №2464-VI передбачає, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до абз.2 п.1 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску.

Таким чином, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиний соціальний внесок не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Враховуючи наведене вище, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі №500/306/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області задоволено в повному обсязі, визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6071-54 від 04 лютого 2019 року у розмірі 18276,72 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 06 липня 2020 року.

Ч.4 ст.78 КАС України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі №500/306/20 встановлено, що за час реєстрації ОСОБА_1 , як фізичної особи - підприємця, вона не подавала податкової та іншої звітності, оскільки не здійснювала жодної підприємницької діяльності, оскільки на постійній основі працювала в Тернопільському національному медичному університеті ім. Я Горбачевського, де із її заробітної плати сплачувався єдиний внесок у відповідності до законодавства, чим визначено відсутність у позивача в період 2017 та 2018 років обов`язку для сплати єдиного соціального внеску, а також те, що зазначене рішення суду набрало законної сили, тому ці обставини не підлягають доказуванню.

Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не впливає на обов`язок сплати тих чи інших загальнообов`язкових платежів, оскільки взяття на облік осіб, у тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у листі від 23 березня 2021 року №4412/6/19-00-24-04/6724 відмовив позивачу у задоволенні її заяви, оскільки скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску, не є підставою для скасування боргу чи приведення у відповідність інтегрованої картки платника податків по цьому платежу.

Разом з тим, податковим органом у даному листі зазначено, що станом на 23 березня 2021 року в інтегрованій картці платника податку - ОСОБА_1 з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (за кодом класифікації доходів бюджету 71040000) наявний борг у розмірі - 6992,36 грн.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи інтегрованої картки платника податку - ОСОБА_1 з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (за кодом класифікації доходів бюджету 71040000), станом на 31 грудня 2019 року у позивача обліковується сума недоїмки у розмірі 18276,72 грн, на яку контролюючим органом сформовано та виставлено вимогу №Ф-6071-54 від 04 лютого 2019 року, яку в подальшому скасовано судовим рішенням від 08 квітня 2020 року у справі №500/306/20.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у період з 09 квітня 2020 року до 13 серпня 2020 року у вказаній інтегрованій картці проведено зарахування сум єдиного внеску на загальну суму 11284,36 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №2168 від 08 квітня 2020 року, №2860 від 28 квітня 2020 року, №3096 від 30 квітня 2020 року, №4424 від 04 червня 2020 року, №5705 від 16 липня 2020 року, №6258 від 12 серпня 2020 року.

За фактом зарахування коштів в інтегрованій картці платника податку - ОСОБА_1 відбувалось нарахування сум штрафних санкцій за несвоєчасну сплату платежу та нараховувалась пеня (довідково).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі №500/306/20 визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6071-54 від 04 лютого 2019 року у розмірі 18276,72 грн, однак не зобов`язано податковий орган вчиняти дії щодо приведення у відповідність інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення з обліку суми боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 18276,72 грн.

Разом з тим, за змістом пункту 5 розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року за № 422 (далі - Порядок № 422), який діяв до 12 березня 2021 року, у разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року №5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 року за №321/35943, затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який є чинним на момент розгляду судової справи (далі - Порядок №5) та визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 "Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881 (далі - Порядок №422).

Так, підпунктом 2 "Визначення первинних показників щодо сум погашення податкового боргу (заборгованості зі сплати платежів до бюджетів) та заборгованості зі сплати єдиного внеску" пункту 1 "Визначення первинних показників документів податкових органів, відображених в інформаційній системі, які підлягають перенесенню до ІКП" розділу розділі VI "Відображення в інформаційній системі показників податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску та іншої заборгованості, контроль за справлянням якої покладено на податкові органи, розстрочених (відстрочених) зобов`язань (боргів), а також списання боргу (заборгованості)" Порядку №5 від 12 січня 2021 року передбачено, що первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу (заборгованості зі сплати платежів до бюджетів) та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є (в тому числі): рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені/суми єдиного внеску за результатами судового оскарження), яке набрало законної сили.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі №500/306/20 встановлено відсутність у позивача в період 2017 та 2018 років обов`язку для сплати єдиного соціального внеску, а також те, що зазначене рішення суду набрало законної сили та ним скасовано вимогу про сплату недоїмки в сумі 18276,72 "по суті", тому таке рішення суду є, в розумінні Порядку №5 від 12 січня 2021 року, тим первинним документом, на підставі якого в ІКП здійснюється зменшення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску, а тому відмова відповідача в задоволенні заяви ОСОБА_1 про приведення у відповідність її ІКП з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням судових рішень, викладена у листі від 23 березня 2021 року №4412/6/19-00-24-04/6724 (тобто на момент чинності Порядку №5 від 12 січня 2021 року) є протиправною.

При цьому, згідно з абз.1 ч.5 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Відповідно до абз.1 ч.6 ст.9 вищезазначеного Закону для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному податковому органу. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

За змістом ч.13 ст.9 цього Закону суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Мінфіну від 16 січня 2016 року №6 затверджено Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів (далі - Порядок №6).

Порядок №6 визначає процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску.

Відповідно до п.4 Порядку №6 у випадку надмірної сплати сум єдиного внеску на рахунок 3719 органом доходів і зборів здійснюється зарахування цих Коштів у рахунок майбутніх платежів за тим самим рахунком відповідно до встановленого розміру єдиного внеску та у порядку календарної черговості виникнення зобов`язань Платника з цього платежу.

Згідно з п.5 Порядку №6 повернення коштів здійснюється у випадках: надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Пунктом 6 Порядку №6 встановлено, що повернення коштів здійснюється на підставі заяви Платника про таке повернення.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що повернення сплачених платниками податків у передбаченому законом порядку коштів єдиного внеску можливо виключно на підставі заяви такого платника податків та за умови набуття такими коштами статусу "надмірно та/або помилково" сплачених.

Так, кошти єдиного внеску, які сплачено ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження №59588230, не відносяться до таких, які сплачено "помилково", водночас, з врахуванням подальшого скасування таких сум сплаченого єдиного соціального внеску судовому порядку, такі суми, як правильно зазначив суд першої інстанції, набувають статусу "надмірно сплачених".

Разом з тим, пунктом 3 Порядку №6 надано визначення терміну "надміру сплачені суми єдиного внеску" та зазначено, що це - суми коштів, які на певну дату зараховані на відповідний рахунок 3719 понад нараховані суми єдиного внеску на таку дату (крім сум авансових платежів, граничний строк сплати яких не настав, сплачених відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, з метою обрахунку конкретної суми "надмірної" сплати єдиного соціального внеску, контролюючому органу необхідно привести у відповідність інтегровану картку платника податків шляхом виключення з обліку тих сум єдиного внеску, які перебувають у статусі "нарахованих", оскільки без вчинення таких дій - суми сплаченого єдиного внеску не є "надміру" сплаченими в розумінні Порядку №6, а отже підстави для їх повернення відсутні.

Аналізуючи наведені вище правові норми та фактичні обставин справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, відмова відповідача в задоволенні заяви ОСОБА_1 про приведення у відповідність її ІКП з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням судових рішень є протиправною, оскільки рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі №500/306/20 встановлено відсутність у позивача в період 2017 та 2018 років обов`язку для сплати єдиного соціального внеску, тому таке рішення суду є, в розумінні Порядку №5 від 12 січня 2021 року, тим первинним документом, на підставі якого в ІКП здійснюється зменшення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, привести інтегровану картку платника ОСОБА_1 у відповідність шляхом виключення з відомостей інтегрованої картки платника ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску за період 2017-2018 років в сумі 18276,72 грн.

Щодо позовної вимоги про повернення позивачу стягнутих коштів у розмірі 11284,36 грн, то, як правильно зазначив суд першої інстанції, така є передчасною, оскільки відсутні докази, що відповідачем не буде повернуто кошти ОСОБА_1 , сплачені відповідно до платіжних доручень №6258 від 12 серпня 2020 року, №5705 від 16 липня 2020 року, №4424 від 04 червня 2020 року, №3096 від 30 квітня 2020 року, №2860 від 24 квітня 2020 року, №2168 від 08 квітня 2020 року, після приведення у відповідність ІКП позивача шляхом виключення з обліку сум недоїмки з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в розмірі 18276,72 грн, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що представником позивача надано суду апеляційної інстанції докази, з яких вбачається, що ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року закрито провадження у справі №500/6698/21, у зв`язку з приведенням у відповідність інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення з обліку суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18276,72 грн ( що було предметом розгляду справи №500/1987/21) та поверненням апелянтом безпідставно стягнутих коштів у розмірі 11284,36 грн.

Щодо доводів апелянта в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять договір про надання правничої допомоги №06/21 від 26 лютого 2021 року, укладений між адвокатом Шкварик Т. Р. та позивачем, а також додаткову угоду до вказаного договору від 05 квітня 2021 року, де п.3 обумовлено, що за надання правової допомоги(адвокатських послуг) замовник сплачує адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 3000 грн. Разом з тим, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно керуватися критерієм реальності адвокатських витрат та критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, а тому, керуючись засадами справедливості і верховенства права, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив, що з бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути витрати за надану позивачу професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі №500/1987/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 14 січня 2022 року.