Справа № 540/4200/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/4200/21
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком відповідно до п.1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058 -IV від 09.07.2003 року протиправними;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відділу методології та організації роботи із застосування пенсійного законодавства про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, про яке повідомлено в листі № 2100-0304-8/30241 від 24.06.2021 р.;

- призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням стажу роботи зазначеного як у трудовій книжці № НОМЕР_1 від 1978 року так і відповідно записів у трудовій книжці колгоспника Укр. № НОМЕР_2 , тобто зарахувати період роботи з 01.03.1983 по 18.08.2009 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14.06.2021 р. та призначити пенсію за віком з дати звернення, тобто з 14.06.2021 року, та виплатити належні пенсійні виплати за весь час з моменту звернення за призначенням пенсії вперше.

В обґрунтування позову зазначалось, що на день досягнення пенсійного віку його загальний страховий стаж є достатнім, що підтверджено відповідними записами в трудовій книжці, тобто він набув право на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За розрахунком Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на день досягнення пенсійного віку страховий стаж ОСОБА_1 становив 18 років 4 місяці 13 днів. Натомість, позивач стверджує, що згідно даних трудової книжки колгоспника, він відпрацював 5346 трудоднів, що, на його думку, еквівалентно 26 рокам, а тому має право на пенсію.

Позивач вважає, що, вирішуючи питання призначення пенсії, відповідач не дотримався справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, оскільки не використав надані законом повноваження для з`ясування тих чи інших обставин, що мають значення для прийняття рішення, не використав всі свої повноваження для повного, всебічного, добросовісного розгляду заяви про призначення пенсії з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому просить задовольнити позов.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду 04 листопада 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Херсон позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 15.06.2021 року №77, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області включити до загального страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01.03.1983 року по 18.08.2009 року в Риболовецькому колгоспі "Ревхвиля" та призначити пенсію за віком з 14.06.2021 року. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що за наданими документами позивачем та даними індивідуальних відомостей про застраховану особу до загального страхового стажу роботи ОСОБА_1 зараховано - 18 років 4 місяці 13 днів при необхідному стажі не менше 28 років. За приписами трудової книжки НОМЕР_3 позивач працював в риболовецькому колгоспі «Ревхиля» з 01.03.1983 по 18.08.2009 роки.

Апелянт зазначає, що з трудової книжки колгоспника, встановлено, що вона містить записи про кількість встановлених та кількість відпрацьованих трудоднів за період з 01.03.1983 по 31.12.2003, але записи не засвідчені печаткою та підписом голови колгоспу.

На підтвердження колгоспного стажу за період з 01.03.1983 по 31.12.2003 роки Позивачем надано архівну довідку з КП Генічеський рибколгосп «Ревхлиля» № 17 від 08.04.2021 та відомості про кількість вироблених трудоднів.

Управлінням зараховано колгоспний стаж позивача відповідно довідки № 17 від 08.04.2021, при встановлені мінімумі трудоднів - 200 (з 1983 по 2003 рік). З 01.01.2004 по 30.11.2013 роки, стаж роботи Позивача зараховано відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Згідно з п.6 Порядку № 310 усі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Отже, на думку апелянта підстав для зарахування до загального трудового стажу періоду роботи в Риболовецькому колгоспі «Ревхвиля» з 01.03.1983 по 18.08.2009 за даними трудової книжки НОМЕР_3 в управлінні немає.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 14.06.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Разом з заявою про призначення пенсії від 14.06.2021, зареєстровану за № 1276, позивач надав, серед інших, такі документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, заяву про призначення/перерахунок пенсії, паспорт, трудову книжку та військовий квиток, трудову книжку колгоспника, що відображено в розписці-повідомленні.

15.06.2021 року відповідачем прийнято рішення №77, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В листі відповідача №2100-0304-8/30241 ГУ ПФУ повідомило про прийняте рішення та про підстави для його прийняття. Зокрема, в листі йдеться, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу в період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років, після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу у період з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.

Відповідач зазначив, що оскільки в період 2004-2013 роки наявні місяці, в яких сплата страхових внесків менша за встановлений мінімум, позивач має право здійснити доплату до суми страхових внесків з урахуванням сум вже сплачених.

Як свідчить розрахунок страхового стажу, здійснений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, визнаний позивачем страховий стаж позивача становить 18 років 4 місяці 13 днів.

До страхового стажу зараховані такі періоди роботи: 01.09 1976 року - 20.07.1978 року - 1 рік 10 місяців 20 днів; 21.07.1978 року - 05.11.1980 року - 2 роки 03 місяці 15 днів; 23.11.1980 року - 14.12.1982 року - 2 роки 0 місяців 22 дні; 01.01.1984 року - 31.12.1984 року - 01 місяць 20 днів; 01.01.1985 року - 31.12.1986 року - 2 роки; 01.01.1987 року - 31.12.1987 року - 4 місяці 12 днів; 01.01.1988 року - 31.12.1988 року - 1 рік; 01.01.1989 року - 31.12.1989 року - 5 місяців 29 днів; 01.01.1990 року - 31.12.1990 року - 1 рік; 01.01.1991 року - 31.12.1991 року - 6 місяців 2 дні; 01.01.1992 року - 31.12.1992 року - 28 днів; 01.01.1993 року - 31.12.1993 року - 1 рік; 01.01.1994 - 31.12.1994 року - 03 місяці; 01.01.1995 року - 31.12.1995 року - 24 дні; 01.01.1996 року - 31.12.1996 року -01 місяць 27 днів; 01.01.1997 року - 31.12.1997 року - 2 місяці 03 дні; 01.03.1999 року - 31.03.1999 року - 1 місяць; 01.09.1999 року - 31.12.1999 року - 4 місяці; 01.05.2000 року - 31.05.2000 року - 1 місяць; 01.09.2000 року - 30.09.2000 року - 1 місяць; 01.11.2000 року - 31.12.2000 року - 2 місяці; 01.02.2001 року - 28.02.2001 року - 1 місяць; 01.04.2001 року - 30.04.2001 року - 1 місяць; 01.12.2001 року - 31.12.2001 року - 1 місяць; 01.02.2002 року - 28.02.2002 року - 1 місяць; 01.08.2002 року - 30.09.2002 року - 2 місяці; 01.04.2003 року - 30.06.2003 року - 3 місяць; 01.09.2003 року - 30.11.2003 року - 3 місяці; 01.03.2004 року - 30.04.2003 року - 1 місяць 29 днів; 01.06.2004 року - 30.06.2004 року - 9 днів; 01.08.2004 року - 31.12.2004 року - 4 місяці 19 днів; 01.04.2005 року - 30.09.2005 року - 3 місяці 28 днів; 01.11.2005 року - 31.12.2006 року - 6 місяць 3 дні; 01.10.2007 року - 31.12.2007 року - 1 місяць 14 днів; 01.04.2008 року - 30.04.2008 року - 3 дні; 01.06.2008 року - 31.10.2008 року - 3 місяці 2 дні; 01.04.2009 року - 30.04.2009 року - 10 днів; 01.06.2009 року - 30.06.2009 року - 7 днів; 01.07.2009 року - 18.08.2009 року - 1 місяць; 01.10.2010 року - 31.12.2010 року - 3 місяці; 01.05.2011 року - 31.05.2011 року - 1 місяць; 01.06.2011 року - 31.12.2011 року - 4 місяці 8днів; 01.01.2012 року - 30.04.2012 року - 18 днів; 01.10.2012 року - 30.11.2013 року - 5 місяців 21 день.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що записами в трудовій книжці підтверджено безперервну роботу ОСОБА_1 у рибколгоспі "Ревхвиля" у період з 01.03.1983 року по 18.08.2009 року. Будь-яких доводів щодо недоліків записів в трудовій книжці відповідачем не наведено.

Також, суд встановив, що трудова книжка містить записи про кількість відпрацьованих трудоднів, що не відповідають відомостям, наданим підприємством, записи не засвідчені печаткою та підписом голови колгоспу, не вказані причини невиконання річного мінімум трудової участі, проте згідно п.13 Положення відповідальність за не заповнення або неправильне заповнення відомостей трудової книжки колгоспника покладена не на власника трудової книжки, а на вповноважених осіб колгоспу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутність необхідних даних в трудовій книжці колгоспника чи їх некоректність не можуть бути підставою для відмови позивачу в зарахуванні до стажу роботи періоду його трудової діяльності в колгоспі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду відповідає, а викладені у апеляційній скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Положеннями статті 56 Закону № 1788 передбачено, що до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

За змістом ч.1 ст.26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Колегією суддів встановлено, що позивачем разом з заявою про призначення пенсії подано трудову книжку, про що свідчить розписка-повідомлення від 14.06.2021 року №1276, складена спеціалістом Сівак Н.С.

Трудова книжка позивача містить записи № 4-12 про його роботу в рибколгоспі "Ревхвиля" в період з 01.03.1983 року по 18.08.2009 року. В ці періоди, позивач займав посади робочого коптильного цеху, рибака, моториста, капітана-бригадира, матроса.

Таким чином, записами в трудовій книжці підтверджено безперервну роботу ОСОБА_1 у рибколгоспі "Ревхвиля" у період з 01.03.1983 року по 18.08.2009 року.

Будь-яких доводів щодо недоліків записів в трудовій книжці апелянтом не наведено.

Отже, зазначені періоди роботи позивача підтверджені в передбачений Законом, а саме приписами: ст.62 Закону №1788-XII, п. 1 Порядку №637, спосіб - записом в трудовій книжці, що не містить недоліків оформлення.

В такому випадку, право органу пенсійного фонду України на перевірку трудового стажу за періоди з 01.03.1983 року по 18.08.2009 року за допомогою інших засобів доказування не з`явилось.

Судова колегія не приймає посилання апелянта на положення ч. 2 ст. 56 Закону №1788, відповідно до якої при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю суд зазначає наступне.

З буквального тлумачення змісту наведеної норми вбачається, що стаж роботи в колгоспі враховується за фактичною тривалістю за двох умов, які мають існувати одночасно: невиконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та відсутність поважних підстав такого невиконання.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 разом з заявою про призначення пенсії подано трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_4 та відомості про кількість вироблених трудоднів/людиноднів про трудову участь в КП Генічеський рибколгосп "Ревхвиля" №16 від 08.04.2021 року.

Інформація, відображена в наведених відомостях суперечить інформації, що міститься в трудовій книжці колгоспника. Відповідно відомостей КП Генічеський рибколгосп "Ревхвиля" позивачем при встановленому мінімумі трудоднів в 200 днів в 1984 році відпрацьовано 45, в 1987 році - 109, в 1989 році - 152, в 1991 році - 154, в 1992 році - 24, в 1994 році - 76, в 1995 році - 24, в 1996 році - 48, в 1997 році - 53, в 2001 році - 24, в 2002 році - 197, в 2003 році - 73.

Також, в довідці вказано, що кількість вихододнів за період 1998-2000 роки не зазначена через відсутність відповідних відомостей в книгах нарахування заробітної плати.

Слід зазначити, що порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників був передбачений Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджений Постановою радою міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 (далі - Положення, мовою оригінального документа).

Відповідно п.1 Положення: "Трудовая книжка колхозника является основным документом о трудовой деятельности членов колхозов."

Згідно приписів п.5 Положення: "В трудовую книжку колхозника вносятся: сведения о трудовом участии: принятый в колхозе годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве, его выполнение…"

Відповідно п.6 Положення: "Все записи в трудовой книжке заверяются во всех разделах за время работы в колхозе подписью председателя колхоза или специально уполномоченного правлением колхоза лица и печатью."

Також, положеннями п.13 передбачено відповідальність за порушення вимог порядку: "Ответственность за организацию работ по ведению, учету, хранению и выдаче трудовых книжек возлагается на председателя колхоза. Ответственность за своевременное и правильное заполнение трудовых книжек, за их учет, хранение и выдачу несет специально уполномоченное правлением колхоза лицо. За нарушение установленного порядка ведения, учета, хранения и выдачи трудовых книжек должностные лица несут ответственность в соответствии с уставом и правилами внутреннего распорядка колхоза, а в предусмотренных законом случаях иную ответственность."

Крім наведеного, Положенням затверджено форму та зміст трудової книжки колгоспника, зокрема розділ V з назвою: "Трудовое участие в общественном хозяйстве", яке передбачає обов`язок роботодавця заповнити відомості щодо: номеру запису; років; прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві; виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві; причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві; на підставі чого внесено запис (дата і номер)."

В свою чергу, відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Згідно з п.4 цієї ж Постанови відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з п. 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі - Інструкція), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.4. Інструкції). Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.25 Інструкції). У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

З аналізу викладеного вбачається, що Положення передбачало, окрім іншого обов`язок спеціально вповноважених осіб колгоспу вчасно та правильно заповнити відомості щодо трудової участі особи в громадському господарства, а також, в разі невиконання річного мінімуму - вказати причини невиконання.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника, наданої позивачем, вона містить записи про кількість відпрацьованих трудоднів, що не відповідають відомостям, наданим підприємством (а.с.26), записи не засвідчені печаткою та підписом голови колгоспу, не вказані причини невиконання річного мінімум трудової участі.

Проте, як вбачається з норм п.13 Положення відповідальність за не заповнення або неправильне заповнення відомостей трудової книжки колгоспника покладена не на власника трудової книжки, а на вповноважених осіб колгоспу.

Отже відсутність необхідних даних в трудовій книжці колгоспника чи їх некоректність не можуть бути підставою для відмови позивачу в зарахуванні до стажу роботи періоду його трудової діяльності в колгоспі.

Також, ані, надана ОСОБА_1 трудова книжка колгоспника, ані відомості про кількість вироблених трудоднів/людиноднів/трудову участь в КП Генічеський рибколгосп "Ревхвиля" №16 від 08.04.2021 року (а.с.26) не містять інформації стосовно того, що невиконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачем відбулась за відсутності поважних підстав такого невиконання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідальність за належне і своєчасне внесення в трудові книжки працівників необхідних відомостей покладається на керівників підприємств та установ, в іншому випадку особа не може бути позбавлена гарантованого Конституцією права на належне пенсійне забезпечення.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що неможливість підтвердити певні обставини за відсутності документів в архіві не є підставою для висновку, що такі відомості неправдиві. Навпаки, відповідач не отримав від архівної установи достатніх доказів на підтвердження своїх доводів щодо невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та відсутності поважних підстав такого невиконання.

Отже, апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої ним правової позиції щодо відсутності підстав для зарахування до стажу роботи позивача в повному обсязі періоду його роботи з 01.03.1983 року по 18.08.2009 року в рибколгоспі "Ревхвиля".

При цьому, слід зазначити, що згідно ч.ч. 1, 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Здійснюючи аналіз положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку № 22-1, суд першої інстанції вірно зазначив, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами. Однак, в даному випадку, відповідач цим правом не скористався та будь-яких перелічених вище заходів не вживав.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів вважає, протиправним неврахування Головним управлінням ПФУ в Херсонській області до загального стажу роботи позивача період його роботи з 01.03.1983 року по 18.08.2009 року в Риболовецькому колгоспі "Ревхвиля".

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В свою чергу, відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В даному випадку колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки при розгляді заяви позивача про призначення пенсії відповідачем протиправно не було враховано до його страхового стажу період роботи з 01.03.1983 року по 18.08.2009 року в Риболовецькому колгоспі "Ревхвиля", тому належним способом захисту прав позивача в даному випадку буде зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати вказаний періоди та призначити пенсію за віком з 14.06.2021 р.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець