Справа № 240/6997/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6997/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Г.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

17 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення ОСОБА_1 стажу судді з 23 років 5 місяців 20 днів до 21 року 6 місяців 18 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу роботи на посаді судді не врахованих відповідачем половину строку навчання, що становить 1 рік 11 місяців;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання із 86 % до 52 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Житомирського апеляційного суду від 27.02.2020 №03-23/122/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року у розмірі 86% без обмеження граничним розміром та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подали апеляційні скарги.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послались на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони своїм правом передбаченим ст.ст. 300,304 КАС України не скористались та не подали відзиви на апеляційні скарги.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалами від 24 листопада 2021 року та від 24 грудня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 з 21.09.2016 є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону №1402-VIII.

На час звільнення грошове утримання позивача як судді складалось із посадового окладу та доплати за вислугу років.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2016, яка залишена в силі ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 визнано дії Житомирського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та перерахунку щомісячного грошового утримання з розрахунку 86 % від заробітної плати судді. Зобов`язано Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання, призначене ОСОБА_1 , з розрахунку 86 % від заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, починаючи з 22.09.2016 року, з урахуванням отриманого розміру щомісячного довічного грошового утримання.

На виконання вказаного рішення суду відповідач провів перерахунок призначеного позивачу довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до розрахунку 86% від розміру її грошового утримання, про що відповідачем не заперечується.

У зв`язку з цим протягом всього періоду перебування позивача у відставці при зміні розміру грошового утримання працюючого судді апеляційного суду проводився перерахунок суддівської винагороди із розміру її щомісячного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 86% від розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

У зв`язку із збільшенням з 01.01.2020 посадового окладу працюючого судді, позивач звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку довічного грошового утримання у розмірі відповідно до нових посадових окладів працюючого судді апеляційного суду, додавши до неї довідку №03-23/123/2020 від 27.02.2020 видану Житомирським апеляційним судом. Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, відмовило у здійсненні такого перерахунку

Не погодившись із такими діями ГУ ПФУ в Житомирській області, позивач звернулася до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року у справі №240/10363/20 адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №03-23/123/2020 від 27.02.2020 видану Житомирським апеляційним судом про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки №03-23/123/2020 від 27.02.2020 видану Житомирським апеляційним судом, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

При цьому суд у своєму рішенні зазначив, що спір про відсоткову ставку розміру щомісячного довічного грошового утримання на час звернення позивача до суду між сторонами відсутній, права позивача у частині виплати їй щомісячного довічного утримання судді у неналежному відсотковому розмірі від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на час звернення до суду не порушені, оскільки перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці на підставі нової довідки не проведено, тому суд не може прийняти рішення щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду відповідач здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 52% від розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

На письмове звернення позивача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 86% від розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, відповідач своїм листом від 02.03.2021 за №2942-1540/З-02/8-0600/21 відмовив у відповідному перерахунку відсоткової ставки з тих підстав, що стаж позивача на посаді судді становить 21 років 6 місяці 18 днів.

Отже, на думку позивача, відповідач фактично взяв на себе повноваження щодо визначення її стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, незважаючи на те, що такий стаж уже визначено.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують її права на належне довічне грошове утримання судді у відставці, звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною 1 статті 142 Закону №1402-VI суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (частина 2 статті 142 Закону №1402-VI).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною 4 та 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України №2453-VI.

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України №2453-VI.

Пунктом 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визначено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини 6 статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Таким чином з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, для всіх суддів у відставці незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або конкурсу, визначено однаковий підхід для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру, встановленого Законом №1402-VIII.

З огляду на наведені вище норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача права на перерахунок довічного грошового утримання виходячи із стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 23 роки 5 місяців 20 днів стажу, з якого - 21 рік 6 місяців 20 днів роботи на посаді судді та 1 рік 11 місяців - половина строку навчання на денній формі у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги відповідача з приводу відсутності підстав для зарахування до стажу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання, що становить 1 рік 11 місяців, колегія суддів зазначає наступне.

Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

В той же час, питання щодо стажу роботи позивача, є предмет спору у цій справі і Вища рада правосуддя не наділена повноваженнями щодо його вирішення.

У спірному випадку відповідач, посилаючись на положення №1402-VIII, вважає, що до стажу роботи, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід враховувати виключно період роботи на посаді судді.

Проте, колегія суддів вважає такі твердження безпідставними, оскільки вони не узгоджується з положеннями абзацу четвертого пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII (доповнено згідно із Законом № 1798-VIII).

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою поновлення прав позивача, наявні правові підстави для зобов`язання відповідача зарахувати відповідний стаж роботи при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, відповідачем неправомірно зменшено позивачу стаж роботи на посаді судді під час здійснення перерахунку, що призвело до невірного визначення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановлений Законом №1402-VIII, визначається з урахуванням трьох складових: 1) стажу роботи на посаді судді; 2) розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; 3) відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані різні закони при визначенні окремих складових, з яких обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, оскільки зазначене не узгоджується з приписами чинного законодавства, суперечить змісту рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 щодо необхідності встановлення однакового підходу до визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Таким чином твердження позивача про наявність у неї права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з відсоткового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, встановленого Законом №2453-VI є безпідставними.

На переконання колегії суддів перерахунок пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді слід здійснювати за нормами чинними на час звернення із відповідною заявою про здіснення такого перерахунку.

Таким чином, при визначенні відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, необхідно враховувати відсотковий розмір, встановлений частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII, а саме: 50 відсотків зі збільшенням на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір.

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі №240/10363/20, відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді здійснено виходячи із 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Богунський районного суду м.Житомира від 26 грудня 2016 року у справі №295/15483/16 встановлено, що стаж позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 23 роки 5 місяців 20 днів стажу, з якого - 21 рік 6 місяців 20 днів роботи на посаді судді та 1 рік 11 місяців - половина строку навчання на денній формі у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського. Зобов`язано Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання, призначене ОСОБА_1 , з розрахунку 86 % від заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, починаючи з 22.09.2016 року, з урахуванням отриманого розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ Закону №1402-VIІІ визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Щодо доводів позивача про наявність у неї права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі норм Закону України №2453-VI колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідач повинен був врахувати стаж роботи позивача на посаді судді у розмірі повних 23 років.

Отже, при визначенні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, становить 56%, а саме: 50% (20 років роботи на посаді судді) + 3 х 2% (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

Колегія суддів критично ставиться до посилання позивача на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі №240/10363/20, яким, окрім іншого, Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області було зобов`язано здійснити перерахунок та призначити позивачу, починаючи з 22.09.2016 довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, з огляду на наступне.

На час звернення позивача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання чинною редакцією Закону №1402-VIII, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного довічного грошового утримання. Окрім того, норма частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII неконституційною не визнавалась.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку щомісячного довічного грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди за Законом України №1402-VIII, а розміру відсотків - за Законом України №2453-VI).

Крім того, слід звернути увагу, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом України №2453-VI.

Вказане свідчить про те, що щомісячне довічне грошове утримання позивача не буде співмірним із щомісячним довічним грошовим утримання суддів, які отримають право на відставку за нормами Закону №1402-VIII, що буде свідчити про дискримінаційність.

Таким чином, рішення відповідача про перерахунок пенсії відповідно до якого позивачу з 19.02.2020 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, у частині визначення 52% розміру суддівської винагороди є протиправним.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, на підставі довідки Житомирського апеляційного суду від 27.02.2020 №03-23/122/2020 виходячи із 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

З приводу доводів позивача про те, що дії відповідача щодо обмеження її пенсії максимальним розміром є протиправними, суд апеляційної вказує слідуюче.

Здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає, що право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

В даному випадку, вимога про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, на думку суду, є передчасною, адже спір в цій частині фактично не існує, оскільки у суду відсутні відомості щодо обмеження відповідачем пенсії позивача максимальним розміром станом на момент звернення ОСОБА_1 до суду.

Оскільки, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.