Справа № 400/5728/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/5728/21
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року (суддя Малих О.В., м. Микодаїв, повний текст рішення складений 11.11.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради про визнання дій протиправними, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до УСЗН Первомайської міської ради про визнання дій протиправними, стягнення коштів задоволено частково. Судом визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2021 рік відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, та зобов`язано нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу, з урахуванням раніше виплачених сум.

11 жовтня 2021 року представник позивача звернувся до суді із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, посилаючись на те, що при прийнятті постанови судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2100 грн. При цьому заявник зазначив, що при поданні позовної заяви ним було подано відповідні докази.

Додатковим рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

У задоволенні вимоги щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань УСЗН Первомайської міської ради Миколаївської області на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 2100,00 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2100 грн.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Ухвалюючи додаткове рішення про відмову у відшкодування позивачу витрат, пов`язаних з отриманням професійно правничої допомоги, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що дана справа є справою незначної складності, крім того у суді знаходиться значна кількість справ щодо того самого предмету, представником в яких є Окольчишина І.М., тому послуги зі складання позовної заяви кількістю часу 2 години є не співмірним та явно завищеними, а також суд константував ненадання позивачем належних доказів сплати коштів за надання правничої допомоги.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Питання, пов`язані з прийняттям судами додаткових рішень на час звернення заявника із відповідною заявою врегульовано статтею 252 КАС України, відповідно до пункту 3 частини першої якої суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове судове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналіз положень наведеної статті свідчить, що додаткове судове рішення є невід`ємною складовою частиною судового рішення, прийняття якого залежить від закінчення строку на виконання судового рішення. При цьому процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє у визначених законом випадках виправляти помилки, спричинені недотриманням судом відповідного обов`язку, зокрема, у разі, коли суд відповідної інстанції повинен був вирішити питання розподілу судових витрат і не здійснив цього під час ухвалення судового рішення.

Судові витрати за приписом статті 132 КАС України, складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України, згідно із частинами 1-5 якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано:

- договір про надання правової допомоги №15/06 від 15.06.2021 року (а.с. 10);

- акт наданих послуг №09/07 від 09.07.2021 року на суму 2100 грн. (а.с. 11);

- довідку №09/07 від 09.07.2021 року про отримання адвокатом гонорару у розмірі 2100,00 грн. (а.с. 12).

Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінювався в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Щодо доказів оплати позивачем послуг адвоката.

Так, відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність.

У свою чергу, Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форми та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Закон України від 06.07.1995 року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Положення "Про форму та зміст розрахункових документів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 положення розроблено відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148.

Аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає підстави дійти висновку про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

Дані висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від квітня 2020 року у справі №727/4597/19.

Таким чином колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про не надання позивачем доказів сплати коштів за отриманою правничої допомоги, оскільки в матеріалах справи міститься копія довідку №09/07 від 06.07.2021 року, яка є належним доказом оплати ОСОБА_1 правових послуг адвоката Окольчишиної І.М. у розмірі 2100 грн.

Згідно акту №09/07 від 09.07.2021 року адвокат надала позивачу послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги №15/16 від 15.06.2021 року на загальну суму 2100 грн., що складаються із юридичної консультації на 300 грн. (0,5 годин вартістю 600 грн. за одну годину) та складання позовної заяви у розмірі 1800 грн. (2 годи вартістю 900 грн. за одну годину).

Відповідно до умов розділу 4 Договору про надання правової допомоги №15/16 від 15.06.2021 року, гонорар - винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами і складає 2100 грн., та не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється безготівковому порядку на рахунок адвоката. У разі проведення розрахунку готівкою адвокат видає Довідку.

Аналізуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що вказані документи доводять факт понесення позивачем витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги адвоката у розмірі 2100 грн. Понесені витрати відповідають критеріям дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Це означає, що принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Слід також мати на увазі, що наведені вище положення КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такий висновок відповідає висновкам Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2020 року у справі №820/4281/17, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 26 квітня 2021 року у справі №120/99/20-а, від 23 червня 2021 року у справі №520/12026/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16, від 5 березня 2021 року у справі №200/10801/19-а, від 16 березня 2021 року у справі №520/12065/19, від 2 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі №640/10548/19, від 14 липня 2021 року у справі №560/399/19, від 9 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а, від 22 липня 2021 року у справі №818/716/15.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем як суб`єктом владних повноважень клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до суду не заявлялося, а тому у суду відсутні підстави з власної ініціативи зменшив суми судових витрат на професійну правову допомогу.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що при ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання, та порушив норми процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 252, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 2100,00 (дві тисячі сто) грн.

В інший частині додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов