Справа № 420/13462/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/13462/21

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 30.09.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі - ГУПФ) України в Одеській області про:

- визнання протиправними дій ГУПФ України в Одеській області щодо обмеження пенсії по інвалідності максимальним розміром, перерахованої на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення №106 від 12 серпня 2020 року наданої Службою безпеки України в Одеській області станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 63 Закону України №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ);

- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області перерахувати та виплачувати пенсію на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення №106 від 12 серпня 2020 року, наданої Службою безпеки України в Одеській області станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 63 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням раніше проведених виплат без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 01 квітня 2019 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що рішенням Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону №2262-ХІІ зі змінами, а саме: ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, згідно з якими максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а тому, дії ГУПФ України в Одеській області щодо обмеження його пенсії максимальним розміром суперечать законодавству України.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що посилання позивача на Рішення Конституційного суду України по справі №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року є безпідставним, оскільки ним визнано такими, що не відповідають ст. 17 Конституції України положення 1 речення ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року, саме у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VII від 24 грудня 2015 року (далі - Закон №911-VII), однак, редакція Закону України №3668-VI від 08 липня 2011 року "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон №3668-VI) залишилась діючою, а тому обмеження застосовані правомірно.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Дії ГУПФ України в Одеській області щодо обмеження з 01 квітня 2019 року перерахованої пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром - визнано протиправними.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справ.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, судом першої інстанції проігноровано те, що починаючи з 01 січня 2018 року згідно із ст. 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону №2262-ХІІ не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Враховуючи викладене, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст. 2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. Таким чином, законних підстав для виплати пенсії позивачу в розмірах більших, ніж передбачено ст. 2 Закону №3668-VI у ГУПФ України в Одеській області немає, оскільки це призведе до порушення норм чинного законодавства.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 з 01 жовтня 2015 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року.

З 01 квітня 2019 року, ГУПФ України в Одеській області, ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії.

Розмір пенсії позивача після проведення перерахунку становить 22 353,03 грн., проте з урахуванням обмеження пенсії максимальним розміром, позивачеві виплачуться 14 970 грн.

Вважаючи обмеження пенсії максимальним розміром - протиправним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що застосування обмеження максимального розміру щодо пенсій військовослужбовців, які їх отримують по інвалідності, створює ситуацію, за якої нівелюється залежність розміру пенсії від встановленої групи інвалідності, оскільки при перевищенні межі максимального розміру військовослужбовці І, ІІ, ІІІ груп інвалідності отримують пенсію в єдиному розмірі, що є недопустимим.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії ГУПФ України в Одеській області щодо здійснення з 01 квітня 2019 року перерахунку та виплати пенсії позивачу з обмеженням граничного розміру пенсії є протиправними та не ґрунтуються на чинних нормах законодавства.

Суд першої інстанції зазначив, що вказані дії пенсійного органу є звуженням обсягу прав позивача та позбавленням його права на соціальний захист у повному обсязі, як то передбачено законодавством, яке регулює спірні правовідносини.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 46, п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 1-1, 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України №2262-XII зі змінами, а саме: ч.7 ст. 43 вказаного Закону, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 грн.

Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 положення ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Фактично з 20 грудня 2016 року ч.7 ст. 43 в Законі №2262-ХІІ вважається такою, що відсутня.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при обмеженні перерахованої позивачу пенсії, пенсійний орган керувався нормами ст. 2 Закону №3668-VI (в останній чинній редакції).

Відповідно до ст. 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до (…)"Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", (…), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до (…) "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(…), не може перевищувати 10 740 гривень.

Положення Закону №3668-VI, які застосовані ГУПФ України в Одеській області при обмежені пенсії позивача, не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (крім втрати чинності ст. 2 в частині поширення її дії на Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI, як такої, що є неконституційною, на підставі Рішення Конституційного Суду №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року).

Проте, відповідно до ст. 1-1 Закону України №2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону №2262-ХІІ та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Закон України №2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося ч.7 ст. 43 Закону України №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016 року, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень Закону України №3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону України №2262-XII.

Таким чином колегія суддів вважає помилковими посилання ГУПФ України в Одеській області на те, що Закон №3668-VI має застосовуватися до правовідносин, які не врегульовані нормами Закону №2262-XII.

Колегія суддів вказує, що застосування положень Закону №3668-VI по відношенні до військовослужбовців фактично нівелює наслідки прийняття рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає ст. 17 Конституції України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 05 лютого 2020 року у справі №815/357/18, від 16 квітня 2020 року у справі №620/1285/19, від 30 жовтня 2020 року у справі №522/16881/17.

Висновки по даній справі не спростовують можливість застосування норм Закону України №3668-VI по відношенні до осіб, щодо яких положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними Законами, які у встановленому порядку неконституційними не визнано.

Вказана вище правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі №813/678/18 та від 09 лютого 2021 року у справі №640/2500/18, яку апеляційний суд відповідно до положень КАС України враховує при вирішенні спору та застосуванні норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 21 травня 2021 року по справі №347/2083/16, стосовно того, що до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 2 Закону №3668-VI, оскільки в даному випадку норми спеціального Закону до якого відсилають положення вказаної ст. 2 Закону №3668-VI визнано протиправними та нечинними, оскільки обставини вказаної справи не є тотожними до обставин даної справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про протиправності дій пенсійного органу в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 20 січня 2022 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.