Справа № 640/18939/21
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року у справі за позовом Міністерства оборони України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В :

Міністерство оборони України (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №63581393) від 15 червня 2021 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 10 200,00 грн.

Окружний адміністративний суд м.Києва своїм рішенням від 15 листопада 2021 року позов задовольнив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також з апеляційною скаргою до суду звернувся й ОСОБА_1 . У вказаній скарзі апелянт зазначив, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано всі обставини справи, що мали суттєвє значення для вирішення справи та допущені порушення норм матеріального права. Апелянт просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відзиві на апеяційну скаргу позивач просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18.01.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Розглянувши в судовому засіданні вказане клопотання, суд протокольно ухвалив відмовити у задоволенні останнього, оскільки клопотання подано з порушення строку передбаченого ст.195 КАС України.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 287 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту України перебуває виконавче провадження ВП №63581393 з примусового виконання виконавчого листа №280/3690/20, виданого 28 жовтня 2020 року Запорізьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України, у розмірі 150-кратного прожитковою мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

12 листопада 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 15.02.2021, в якій просив останнього закінчити виконавче провадження №63581393 у зв`язку з виконанням в повному обсязі судового рішення та винести відповідну постанову та не здійснювати інших заходів примусового характеру (накладення штрафів) по зазначеному виконавчому провадженню. До заяви додано копію витягу з протоколу засідання комісії МОУ від 05.02.2021 №17 в якому комісія дійшла висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 27 -місячного грошового забезпечення на день звільнення (2004), у сумі 57793,23 грн.

25 березня 2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Берегових В.С. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100.00 гри., та зобов`язано Міністерством оборони України викопати рішення протягом десяти робочих днів.

15 червня 2021 року державний виконавець керуючись ст. 63, 75 Закону виніс постанову про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн. у зв`язку з тим, що боржником повторно не вжито жодних заходів на виконання рішення суду, у строки, визначені законом та постановою державного виконавця.

В обґрунтування вказаної постанови державним виконавцем зазначено, що дії Міністерства оборони України в частині прийняття рішення щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 суперечать статті 129-1 Конституції України, вимогам судового рішення та є протиправними.

Не погодившись із прийнятою відповідачем постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною другою статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У свою чергу, стаття 75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону №1404-VIII).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону №1404-VIII).

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/3690/20 зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, вказаним рішенням було зобов`язано МОУ саме розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності, а не призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Принцип обов`язковості судових рішень також закріплений статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача із заявою від 15.02.2021, в якій просив останнього закінчити виконавче провадження №63581393 у зв`язку з виконанням в повному обсязі судового рішення та винести відповідну постанову та не здійснювати інших заходів примусового характеру (накладення штрафів) по зазначеному виконавчому провадженню. До заяви додано копію витягу з протоколу засідання комісії МОУ від 05.02.2021 №17 в якому комісія дійшла висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 27 -місячного грошового забезпечення на день звільнення (2004), у сумі 57793,23 грн.

Отже, фактично позивач розглянув заяву ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги та прийняв рішення щодо призначення та виплати останньому одноразової грошової допомоги.

Спірним питанням у даному випадку є розмір призначеної ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Так, позивачем у протоколі засідання комісії МОУ від 05.02.2021 №17 визначено виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 27 -місячного грошового забезпечення на день звільнення (2004), у сумі 57793,23 грн.

Водночас, державний виконавець отримавши вказаний протокол комісії дійшов висновку про те, що позивачем не виконано рішення суду у повному обсязі, оскільки за змістом резолютивної частини рішення позивача було зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності, а не у розмірі 27 -місячного грошового забезпечення на день звільнення (2004), у сумі 57793,23 грн.

Колегія суддів зазначає, що фактично МОУ було виконано рішення суду, а саме розглянуто заяву ОСОБА_1 та призначено одноразову грошову допомогу. Проте під час розгляду вказаної заяви Міністерство у відповідності до висновків наведених у рішенні суду дійшло висновку про наявність підстав для призначення допомоги у розмірі 27 -місячного грошового забезпечення на день звільнення, а не 150-кратного прожиткового мінімуму, як про це зазначено у заяві ОСОБА_1 .

Вказані обставини на переконання колегії суддів не свідчать про те, що позивачем не було виконано рішення суду у повному обсязі.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України саме державний виконавець, у разі незгоди із порядком та способом виконання судового рішення уповноважений звернутися до суду, який видав виконавчий документ із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Позивач як боржник виконавчого провадження таким правом не наділений.

В даному випадку у матеріалах справи відсутні докази звернення державного виконавця після отримання листа від позивача про виконання рішення суду до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, адже позивачем як боржником вжито заходів щодо виконання рішення суду, а тому постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесена в рамках виконавчого провадження (ВП №63581393) від 15 червня 2021 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 10 200,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Посилання апелянтів на те, що 28.10.2021 комісією МОУ було прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, що на думку апелянтів свідчить про те, що позивач погодився з виплатою коштів беспосередньо у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини та докази не були повідомлені та надані до суду першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких