Справа № 420/3943/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/3943/21
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Стас Л.В.,

суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство внутрішніх справ України, Кабінет Міністрів України про скасування реєстраційної дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи: : МВС України, Кабінет Міністрів України, в якому просив (з урахуванням уточнення позову):

- визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію припинення управління МВС України на Одеській залізниці здійснену державним реєстратором Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16 січня 2021 року №007037176 на підставі рішення щодо припинення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що на підставі незаконного рішення відповідача про припинення юридичної особи публічного права - управління МВС України на Одеській залізниці 16 січня 2021 року (номер запису 27037176) його було позбавлено права на стягнення з управління МВС України на Одеській залізниці на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та передбачених законодавством виплат за постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року у справі №815/3599/15 (набрання чинності 03 червня 2020 року).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у адміністративній справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року закрито провадження у справі №420/3943/21, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції наголосив на тому, що процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такого спору.

До вказаного висновку суд першої інстанції дійшов на підставі того, що державний реєстратор, здійснюючи державну реєстрацію припинення юридичної особи управління МВС України на Одеській залізниці, не був законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою позивача, указувати або забороняти йому певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність, а позивач, відповідно, не був зобов`язаний виконувати вимоги та приписи державного реєстратора.

Суд першої інстанції зазначив, що спір про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи не є спором з державним реєстратором про спонукання останнього внести відповідний запис до ЄДР. Цей спір не є спором у сфері публічно-правових відносин, у тому числі якщо він виник у зв`язку з протиправним внесенням до ЄДР державним реєстратором запису про проведення державної реєстрації юридичної особи; не є спором, що виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; не є спором, що виникає у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Таким чином, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 20 вересня 2018 року у справі №813/6286/15, від 6 лютого 2019 року у справі №462/2646/17 та від 17 червня 2020 року у справі №826/10249/18 суд дійшов до висновку, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини 1 статті 20 ГПК України), а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, МВС України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції не вірно застосував частину 6 статті 30 ГПК України, оскільки стороною у господарському процесі є особи, що здійснюють господарську діяльність, разом з тим, позивач у даній справі є фізичною особою, а правові відносини виникли із адміністративного спору (справа №815/3599/15). Таким чином, підставою позову у даній справі є невиконане управління МВС на Одеській залізниці зобов`язання, покладене, у тому числі, судовим рішенням у адміністративній справі №815/3599/15.

Позивач оскаржує саме реєстраційну дію як таку, що вчинена державним реєстратором - суб`єктом владних повноважень в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року №755-IV (далі-Закон №755-IV), а тому вимога позивача не є похідною від будь-якої іншої вимоги, а є основною вимогою, а тому має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, апелянт наполягає на тому, що у даній справі державний реєстратор є суб`єктом владних повноважень, а спірні правовідносини - публічно-правовими.

Скаржник також вважає помилковим посилання суду першої інстанції на практику Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17, від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, від 2 квітня 2019 року у справі №137/1842/16-а, оскільки у цих справах спір стосувався саме здійснення господарської діяльності юридичних осіб.

23 грудня 2021 року Юридичний департамент Одеської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, за яким відповідач погоджується з висновками оскаржуваної ухвали, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідачем звернуто увагу суду на те, що повноваження державного реєстратора визначені статтею 6 Закону №755-IV, за якою державний реєстратор на підставі поданих заявником документів щодо припинення юридичної особи засвідчує факт припинення юридичної особи, а не проводить саму процедуру припинення юридичної особи шляхом ліквідації.

Таким чином, Юридичний департамент Одеської міської ради переконаний в тому, що вимога позивача заявлена до неналежного відповідача.

Кабінет Міністрів України та ОСОБА_1 не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17, від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, від 2 квітня 2019 року у справі №137/1842/16-а.

Водночас державний реєстратор, здійснюючи державну реєстрацію припинення юридичної особи - управління МВС України на Одеській залізниці, не був законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою позивача, указувати або забороняти йому певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність, а позивач, відповідно, не був зобов`язаний виконувати вимоги та приписи державного реєстратора.

Отже, суд першої інстанції правильно вказав, що спір у цій справі не відповідає наведеним вище критеріям публічно-правового спору, а тому дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» установлено спростовану презумпцію відомостей, унесених до ЄДР. Такий висновок зроблено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №813/6286/15, від 6 лютого 2019 року у справі №462/2646/17, від 19 червня 2019 року у справі №826/5806/17.

Тому запис про припинення юридичної особи не є беззастережним доказом того, що юридична особа дійсно припинилася та більше не існує.

Якщо процедуру ліквідації юридичної особи не було здійснено належним чином, зокрема якщо її було здійснено на підставі рішення про ліквідацію, прийнятого особами, які не мали повноважень його ухвалювати, на підставі сфальшованих документів, якщо у процедурі ліквідації не було відчужено все майно юридичної особи тощо, то внесення до ЄДР запису про припинення цієї юридичної особи не є актом, з яким пов`язується її припинення та припинення права власності на її майно, а є лише записом, який не тягне за собою наслідків.

Отже, спір про відміну державної реєстрації юридичної особи є спором про наявність або відсутність цивільної правоздатності й господарської компетенції (можливості мати господарські права та обов`язки) та не захищає права позивача в конкретних правовідносинах.

Спір про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи не є спором з державним реєстратором про спонукання останнього внести відповідний запис до ЄДР. Цей спір не є спором у сфері публічно-правових відносин, у тому числі якщо він виник у зв`язку з протиправним внесенням до ЄДР державним реєстратором запису про проведення державної реєстрації юридичної особи; не є спором, що виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; не є спором, що виникає у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

При цьому процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такого спору.

Велика Палата Верховного Суду, заповнюючи цю прогалину закону, у постановах від 20 вересня 2018 року у справі №813/6286/15, від 6 лютого 2019 року у справі №462/2646/17 зазначила, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України), а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно роз`яснив позивачу, що даний спір має вирішуватися за правилами Господарського процесуального кодексу України незалежно від суб`єктного складу за місцезнаходженням юридичної особи (частина шоста статті 30 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст.315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство внутрішніх справ України, Кабінет Міністрів України про скасування реєстраційної дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 20.01.2022 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.