Справа № 610/3418/21
Суддя: Стригуненко В. М.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

№ 610/3418/21

№ 2-а/610/1/2022

17.01.2022 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: Стригуненка В.М.

за участі

секретаря: Паточки А.М.,

розглянувши в місті Балаклія Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в:

Позивач просить: визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАО № 4928736 від 20.10.2021 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн., а провадження у справі закрити.

Посилається на те, що 20.10.2021 р. інспектором Матухно О.І. було винесено постанову за те, що позивач 20.10.2021 р. о 12.15 год. на автомобільній дорозі М-04, керуючи ТЗ, перевозив негабаритний вантаж, що за своїми габаритами перебільшував дозволену ширину, яка вказана у дозволі на перевезення, чим порушив вимоги постанови № 30. Через декілька годин після цього 20.10.2021 р. о 15.16 год. на автомобільній дорозі М-04 цей же транспортний засіб під його керуванням був повторно зупинений інспектором Бакалом Д.О. та було винесено відносно нього оскаржувану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП за порушення проїзду великогабаритних транспортних засобів, відсутність дозволу на перевезення негабаритного вантажу, за що накладено штраф.

Другу постанову вважає незаконною, оскільки зазначеного адміністративного правопорушення не вчиняв, в постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення, працівник поліції не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини, його висновки не відповідають обставинам справи, габаритні параметри вантажу, модель, марка не з`ясовувались. При цьому, він надавав всі документи, що передбачені чинним законодавством, пояснивши, що дозвіл для перевезення йому не потрібен, оскільки габаритні параметри вантажу не перевищували нормативно встановлені. Матеріали справи не містять відповідного документа про належність вантажу до великогабаритних.

Інспектором не надано жодних доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі в певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу, а також інших доказів на підтвердження вчинення ним вказаного правопорушення. Для складання постанови за відсутності дозволу на проїзд великогабаритного транспортного засобу лише документальної перевірки недостатньо, а на проведення інших перевірок, встановлених чинним законодавством, працівник поліції не уповноважений.

Доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач, належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки, проте в оскаржуваній постанові відсутні посилання на такі документи, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі із дотриманням відповідної процедури.

Фактична зупинка транспортного засобу двічі була здійснена на узбіччі автомобільної дороги при відсутності стаціонарного чи пересувного пунктів, лише за наявності автомобіля поліції, а вимірювання з використанням відповідного обладнання взагалі не відбувалося, що є грубим порушенням Порядку № 879.

Вказав, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Разом з цим, під час винесення першої постанови працівник поліції мав попередити його про заборону подальшого руху або затримати ТЗ, що передбачено ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, однак жодних попереджень чи заборон він не отримував, тому продовжив рух, що призвели до неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення вдруге за одне й те ж саме правопорушення, яке є продовжуваним. Докази, які б підтвердили, що його було попереджено про подальшу заборону руху відсутні.

Саме відповідач мав долучити до матеріалів справи докази, які б підтвердили, що під час винесення оскаржуваної постанови транспортний засіб з вантажем дійсно мав параметри більші ніж передбачено п. 22.5 ПДР. Однак належних, достатніх та допустимих доказів відповідачем не надано, навіть оскаржувана постанова не містить посилання на такі докази (а.с. 1-5).

21.12.2021 р. представником УПП в Дніпропетровській області ДПП було подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі (а.с. 27-29).

Однак суд не може взяти вказаний відзив до уваги, оскільки суду не надано доказів його надіслання позивачу засобами поштової кореспонденції одночасно з надісланням його до суду, не зважаючи на зазначення про це у відзиві.

Позовна заява містить клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с. 5).

Представник відповідача просив розглянути справу за відсутності їх представника (а.с. 29).

Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

За оскаржуваною постановою інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бакала Дениса Олексійовича серії ЕАО № 4928736 від 20 жовтня 2021 року на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за те, що він: «20 жовтня 2021 року о 14.58 год. в м. Павлоград, вул. Дніпровська, 563/1, керуючи транспортним засобом CLASSIC 30-2Т д.н.з. НОМЕР_1 , порушив проїзд великогабаритних транспортних засобів, не мав дозволу на перевезення негабаритного вантажу, чим порушив постанову КМУ № 30 п. 4, порушення ПДР проїзду великогабаритних автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами» (а.с. 8).

Постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.

Частиною 1 ст. 132-1 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Згідно з п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до п. 16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, згідно з пунктом 4 яких рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Пунктами 25-28 ПДР визначено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР (п. 2 Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами).

Пунктом 22.5 ПДР закріплено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Отже, в тому випадку, якщо хоча б один з параметрів перевищує вище вказані габарити необхідно отримувати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні та погоджувати маршрут.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що працівник поліції в постанові навіть не вказав фактичні габарити ТЗ з вантажем, що могло б надати підстави вважати наявність перевищення нормативно встановлених параметрів, що є підставою для отримання відповідного дозволу.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу 17 п. 1.10 ПДР габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п. 3, п. 5 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства, автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 р. за № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансбезпеки та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом.

Крім того, існує Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. за № 879. Великовагові та великогабаритні транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (вісі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. за № 1306.

Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (п. 1 Порядку № 879).

Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (вісі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (п. п. 2 п. 2 Порядку 879).

У п. п. 6 п. 2 Порядку № 879 вимірювальним і зважувальним обладнанням вважаються технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

Згідно п. 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Отже, працівник поліції мав право провести лише документальну перевірку.

На працівника патрульної поліції покладено функцію з контролю за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух. А у разі встановлення факту відсутності такого дозволу, покладено обов'язок щодо вжиття заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом.

Відповідно до п. п. 16, 18, 19 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Згідно п. 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно- вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п. п. 4-8 п. 4 Порядку № 1007/1207, посадові особи Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31-1 Порядку здійснення габаритно- вагового контролю; у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансбезпеки щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю; реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Пунктом 25 Порядку № 879 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.

Таким чином, суд вважає, що доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Проте в постанові, що оскаржується, відсутні посилання на вищезазначені документи, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі здійснено із дотриманням відповідної процедури.

Відповідно до п. п. п. п. 7-9 п. 2 Порядку № 879 місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю - позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобі.

Пересувний пункт габаритно-вагового контролю - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.

Отже, габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти.

Однак, з матеріалів справи не вбачається здійснення такого контролю у відповідному стаціонарному чи пересувному пункті.

До того ж, відповідно до п. 22 Порядку № 879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 КУпАП.

Частиною 1 ст. 265-2 КУпАП передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене, зокрема, статтею 132-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Однак в порушення цих вимог, транспортний засіб, яким керував позивач, не було затримано, дані про це в матеріалах справи відсутні.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення полягає у тому, що позивач рухаючись на великогабаритному транспортному засобі, перевозив негабаритний вантаж без спеціального дозволу на це, однак жодного належного, достатнього та допустимого доказу цього суду не надано.

Зміст постанови про притягнення до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 КУпАП, вона повинна містити найменування органу (посадової особи), що виніс постанову, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення. При цьому повинні бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та вказані мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник.

Однак в оскаржуваній постанові не наведені докази, на підтвердження встановлених відповідачем обставин про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не вказані додатком до постанови, не оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття рішення.

Отже, із наявних у суду матеріалів не убачається сукупності доказів: пояснень свідків, матеріалів фото- і кінозйомки або відеозапису, тощо, передбачених ст. 251 КУпАП України, які б засвідчили факт вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Суд також звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, при розгляді даної справи поліцейським не було з`ясовано обставини, передбачені ст. 280 КУпАП.

Крім того, позивач посилається на те, що за постановою інспектора 2 взводу 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Матухном О.І. на нього 20 жовтня 2021 року за декілька години до складання оскаржуваної постанови за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП вже було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за таке ж адміністративне порушення.

Дійсно, за постановою інспектора 2 взводу 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Матухна О.І. серії БАА № 580702 від 20 жовтня 2021 року на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за те, що він: «20 жовтня 2021 року о 12.10 год. в Новомосковському районі а/д М-29 159 км, керуючи т/з, перевозив негабаритний вантаж, що за своїми габаритами перебільшував дозволену ширину, яка вказана у дозволі на перевезення, чим порушив вимоги постанови № 30 КМУ» (а.с. 9).

Разом з тим, зі змісту вищевказаної постанови та оскаржуваної вбачається, що їх було складено за вчинення різних за змістом адміністративних правопорушень, а саме в оскаржуваній - за відсутність дозволу при перевищенні габаритів, а в іншій за перебільшення габаритів, вказаних у дозволі, тому суд не вбачає повторності у притягненні позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого в даному випадку покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст. 9 КУпАП обставин, то суд вважає недоведеним факт скоєння позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, тому постанова винесена необґрунтовано, без дотриманням вимог КУпАП, що є підставою для її скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на передбачене п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України повноваження суду при вирішенні справи може визнання постанову протиправною.

Розподіл судових витрат по справі здійснити відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 10, 77, 139, 241-246, 286 КАС України,

у х в а л и в:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бакала Дениса Олексійовича серії ЕАО № 4928736 від 20 жовтня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу 510 гривень за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

3.Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП закрити.

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 454 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пл. Троїцька, 2-А, .

Головуючий В.М. Стригуненко