Справа № 240/1906/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1906/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

20 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (далі - відповідач), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової Адміністрації України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, як судді Червоноармійського районного суду Житомирської області;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік у розмірі посадового окладу судді Червоноармійського районного суду Житомирської області.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 10.08.2021 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що суддя Червоноармійського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 набув право на виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі посадового окладу судді на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а не нарахування та не виплата відповідачем такої матеріальної допомоги є порушенням права ОСОБА_1 , як судді, на таку допомогу, яке визначене Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що Міністерство соціальної політики України у своїх листах від 21.07.2015 №409/13/116-15, від 19.09.2017 №2416/0/101-17, від 27.05.2019 №73/0/205-19 неодноразово зазначало, що для кожного працівника передбачається одна грошова допомога для оздоровлення, яка є гарантованою виплатою один раз на рік під час надання щорічної відпустки за відповідний робочий рік.

Вважає, що оскільки з листа Житомирської обласної прокуратури від 30.11.2020 №21-714вих-20 встановлено, що ОСОБА_1 матеріальна допомога на оздоровлення у 2020 році була виплачена у повному обсязі, а виплата допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки декілька разів протягом одного бюджетного року у кошторисі не передбачено, тому виплати такої допомоги до щорічної відпустки можлива лише один раз на рік.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Указом Президента України "Про призначення суддів" від 16 липня 2020 року №278/2020 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Червоноармійського районного суду Житомирської області.

Наказом Червоноармійського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2020 року №05-к суддю ОСОБА_1 зараховано до штату Червоноармійського районного суду Житомирської області з 04 серпня 2020 року.

17 листопада 2020 року головою Червоноармійського районного суду Житомирської області видано наказ №14-В, яким судді ОСОБА_1 , на підставі поданої ним 16.11.2020 заяви, надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 04.08.2020 по 03.08.2021 тривалістю 1 календарний день - 27 листопада 2020 року.

Крім того, вищезазначеним наказом голови Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2020 року №14-В наказано виплатити судді ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Вказаний наказ від 17 листопада 2020 року №14-В був надісланий для його виконання до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області.

Однак, згідно інформації викладеної в листі Житомирської обласної прокуратури від 30.11.2020 №21-714вих.20 Територіальним управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області було встановлено, що до призначення на посаду судді Червоноармійського районного суду працював прокурором в Житомирській місцевій прокуратурі, де за 2020 рік він отримав допомогу на оздоровлення.

У зв`язку з цим, відповідач звернувся до Державної судової адміністрації України з листом від 01.12.2020 №2359/20-вих, в якому просив надати роз`яснення чи зобов`язане територіальне управління нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу, з урахуванням того, що в 2020 році він вже отримував допомогу на оздоровлення, працюючи прокурором в Житомирській місцевій прокуратурі.

У відповідь на вказаний лист, Державна судова адміністрація України надіслала Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Житомирській області роз`яснення від 17.12.2020 №8-23288/20, в яких зазначила, що виплата допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки суддям та іншим працівникам можлива лише один раз на рік.

Враховуючи вищезазначені роз`яснення Державної судової адміністрації України від 17.12.2020 №8-23288/20, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області листом від 21.12.2020 №2551/20-вих. повідомило ОСОБА_1 , що у виплаті допомоги на оздоровлення йому відмовлено, у зв`язку з отриманням ним вказаної допомоги за 2020 рік, працюючи в органах Житомирської обласної прокуратури.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у виплаті йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, як судді Червоноармійського районного суду Житомирської області, протиправними, а свої права та інтереси порушеними, ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Розмір винагороди судді встановлюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року (надалі - Закон №1402-VIII), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 136 Закону 1402-VIII встановлено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Отже, виплати, передбачені статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", є однією з гарантій незалежності судді. При цьому єдиною визначеною спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про судоустрій і статус суддів" необхідною умовою для виплати судді допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, є надання судді щорічної оплачуваної відпустки.

Будь-яких виключень з цього правила Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не містить.

Крім того, приписами статті 149 Закону 1402-VIII встановлено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частини 4 статті 148 Закону 1402-VII функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

За змістом частин 1, 4 статті 48 Бюджетного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Згідно з частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Отже, при підготовці бюджетного запиту та подальшого затвердження кошторису враховується виплата однієї допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки судді на відповідний рік відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Як встановлено судом першої інстанції, відмовляючи у виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області керувалось роз`ясненням Державної судової адміністрації України, наданим у листі від 17.12.2020 №8-23288/20, та виходило з того, що позивач не має права на отримання такої допомоги через те, що у 2020 році він уже отримав допомогу на оздоровлення, працюючи в органах Житомирської обласної прокуратури (а.с.16).

При цьому, наказом голови Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2020 року №14-В ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 04.08.2020 по 03.08.2021 тривалістю 1 календарний день - 27 листопада 2020 року, а також наказано виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Доказів того, що зазначений наказ був скасований та/або визнавався нечинними, відповідачем до суду не надано.

Також, під час розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 , як суддя Червоноармійського районного суду Житомирської області, допомогу на оздоровлення за відпрацьований період 04.08.2020 по 03.08.2021 рік на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не отримував.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що суддя Червоноармійського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 набув право на виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі посадового окладу судді на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а не нарахування та не виплата відповідачем такої матеріальної допомоги є порушенням права ОСОБА_1 , як судді, на таку допомогу, яке визначене Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Колегія суддів також зазначає, що тлумачення нормативного припису статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" указує на обов`язок забезпечити виплату суддівської винагороди та надати разом із щорічною основною відпусткою допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Отже, наявність у судді права на щорічну основну відпустку за відпрацьований рік, незалежно від порядку та строків його реалізації, передбачає обов`язкове надання йому допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, незалежно від часу звернення із заявою про це.

Разом з цим, посилання на аргументи щодо відсутності коштів бюджетних асигнувань для виплати допомоги на оздоровлення не може зумовлювати обмеження змісту конституційного права на відпочинок.

Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року по справі № 240/722/20.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, колегія суддів зазначає, що доводи відповідача про отримання позивачем у 2020 році матеріальної допомоги на оздоровлення під час його роботи в органах Житомирської обласної прокуратури не можуть братися до уваги, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення судді, відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виплачується не за календарний рік, а за відпрацьований суддею період та залежить від надання йому щорічної основної відпустки.

В зв`язку з цим, оскільки в позивача виникло право на отримання щорічної основної відпустки, то у нього і виникло право на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення.

Разом з тим, роз`яснення Державної судової адміністрації України, зазначені у листі від 17.12.2020 №8-23288/20, не є нормативно-правовим актом та не можуть визначати підстави для виплати або невиплати судді матеріальної допомоги на оздоровлення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.