Справа № 623/4652/21
Суддя: Бєссонова Т. Д.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/4652/21
Номер провадження 2-а/623/1/2022
РІШЕННЯ

іменем України

18 січня 2022 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря судового засідання: Телешевської В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 623/4652/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області сержанта поліції Сухар Олександра Олексійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в :

24.11.2021 року представник позивача Заіка А.М. звернувся до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області сержанта поліції Сухар Олександра Олексійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.10.2021 року відносно позивача відповідачем було винесено постанову серії ЕАО № 4886746 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП у зв`язку із нібито порушенням п. 21.11.б ПДР та накладено штраф у розмірі 510 грн. Вважає дану постанову незаконною та такою, що винесено з порушенням вимог процесуального та матеріального права. 01.11.2021 року на адресу Ізюмського РУП в інтересах ОСОБА_1 було скеровано адвокатський запит, пунктом другим якого було визначено вимогу надати на адресу адвоката копії адміністративних матеріалів, що перебувають в розпорядженні Ізюмського районного управління ГУНП в Харківській області, пов`язаних зокрема із винесенням відносно ОСОБА_1 постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП. Відповіддю на даний запит було надано лише копію даної постанови. Інших відомостей не надавалося. Вважає, що в розпорядженні відповідача відсутні будь-які відомості, які доводять суть скоєного правопорушення. Жодним чином не встановлювалося факту наявності в автомобілі «Mercedes-Benz GL350CDI О069КН» ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; не встановлювався вік дитини, а також її зріст. Жодних відомостей про дитину взагалі не наводиться. В постанові на зазначено чи додаються до неї будь-які докази, які підтверджують факт керування зазначеним автомобілем саме ОСОБА_1 о 16:49:30 годині 10.10.2021 року. Пунктом третім адвокатського запиту було витребувано відомості про проведення ідентифікації гр-на ОСОБА_1 з особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. Відповіддю органу Національної поліції відомостей про ідентифікацію ОСОБА_1 з особою, що керувала згадуваним Т/3 не наведено, що свідчить про відсутність такої процедури. При винесенні постанови інспектор патрульної поліції не перевірив наявність спеціальних засобів пасивної безпеки, не упевнившись якого зросту була дитина, та якого віку вона досягла, прийняв постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Просив постанову по справі про адміністративне правопорушення, складену відповідачем за нібито вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України серії ДП18 № 514397 від 01.03.2020 р. - скасувати і закрити справу, та стягнути з відповідача на користь позивача суми судових витрат останнього, що складають 454 гривні, а також витрати на правову допомогу.

29.11.2021 року представник позивача надав заяву про уточнення адміністративного позову, в якій просив у зв`язку із технічною помилкою врахувати наступні уточнені дані стосовно змісту позовної заяви, а саме: «Постанову по справі про адміністративне правопорушення, складену відповідачем за нібито вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КпАП України серії ЕАО № 4886746 від 10.10.2021 р. - скасувати і закрити справу. При цьому пункти 1,2,5 просив врахувати без змін.».

Відповідач - Інспектор ВРПП Ізюмського РУП ГУНП В Харківській області лейтенант поліції Сухар О.О. не погодившись з позовними вимогами, надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що твердження позивача про те, що постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства не відповідає дійсності та вважає, вводить суд в оману з метою уникнення відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення. Вказує, що при зупинці позивача працівниками поліції вівся відеозапис подій, що відбувались. На відеозапису чітко видно, що позивач під час руху на автомобілі перевозить малолітню дитину, яка не досягла 145 см зросту та дванадцятирічного віку, яка під час зупинки виходить з переднього пасажирського місця. В подальшому він взагалі покинув дітей на дорозі, намагаючись уникнути відповідальності за скоєні правопорушення, залишивши місце події на автомобілі. Таким чином, беручи до уваги наявний відеозапис, вважає, що вина позивача в скоєнні адміністративного правопорушення повністю підтверджуються наявним відеозаписом, а те, що позивач підтвердив факт того, що був ознайомлений зі своїми правами згідно статті 268 КУпАП, та дії поліцейського по відношенню до нього були в рамках чинного законодавства підписом в адміністративній постанові, повністю суперечать адміністративному позову. Вказує, що складаючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяв в межах своїх повноважень передбачених діючим законодавством.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини.

Як встановлено судом, відносно позивача ОСОБА_1 інспектором Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області сержант поліції Сухар Олександром Олексійовичем 10 жовтня 2021 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4886746, згідно якої, 10.10.2021 року о 16:49:30, в м. Ізюм по вулиці Віктора Цоя, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, не пред`явив реєстраційний документ на транспортний засіб та перевозив на передньому сидінні малолітню дитину, зріст якої менше 145 см, чим порушив п.21.11.б ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.10 ст.121 КУпАП. На підставі даного порушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с.4).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.121 цього Кодексу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.10 ст.121 КУпАП, адміністративна відповідальність наступає за порушення правил перевезення дітей, що тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За визначенням, наведеним у ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.21.11 б) Правил дорожнього руху України забороняється перевезення дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім: транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху; спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державної охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання.

Відповідно до ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На підтвердження правомірності винесеної постанови відповідачем надано диск з відеозаписом, однак він не був засвідчений електронним підписом, а інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем правил дорожнього руху та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП відповідачем не надано, а тому суд не бере до уваги даний диск як доказ по справі.

При цьому, сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визначені відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів, на підставі яких відповідачем зроблено висновки про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача про правомірність оскаржуваної постанови, оскільки доведення вчинення особою адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами законодавством покладено на суб`єкта владних повноважень, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 08.07.2020 у справі №177/525/17.

Також, вважаю за необхідне зазначити, що відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 06 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція. (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98)

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.9, 14, 77, 122, 123, 243, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області сержанта поліції Сухар Олександра Олексійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАО № 4886746 про накладення адміністративного стягнення від 10.10.2021 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП винесену Інспектором Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області сержантом поліції Сухар Олександром Олексійовичем про накладення штрафу у розмірі 510,00 гривень.

Справу про адміністративне провадження у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 10 ст. 121 КУпАП закрити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом десяти днів з дня його складення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 січня 2022 року.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду Т.Д. Бєссонова