Справа № 128/1517/21
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/1517/21
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Сінельник В.І.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

17.01.2022 в провадження Вінницького районного суду Вінницької області з Сьомого апеляційного адміністративного суду, після скасування ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 07.10.2021 про залишення позову без розгляду, для продовження розгляду надійшла вищевказана адміністративна справа.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.05.2021 інспектором поліції відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4193885. Відповідно до винесеної постанови, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 11.05.2021 о 23 год 50 хв, керуючи вантажним транспортним засобом «VOLVO FH 12.420», не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 та проігнорував вимоги габаритно-вагового контролю, чим порушив п.п. 8.4 г ПДР України; поставлено в обов`язок ОСОБА_1 сплатити грошовий штраф у розмірі 340 грн. Однак, позивач вважає дану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Так, дійсно 11.05.2021 він керував транспортним засобом і був зупинений інспектором поліції, який зазначив, що він, керуючи транспортним засобом, порушив вимогу дорожнього знаку 4.2 та проігнорував вимоги габаритно-вагового контролю. Він пояснював інспектору, що даний дорожній знак встановлено з порушеннями ДСТУ, який фактично примусово зобов`язує всіх водіїв вантажних транспортних засобів здійснити зупинку на габаритно-ваговому пункті для здійснення перевірки органами Укртрансбезпеки, що порушує норми Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, однак не довівши його правопорушення, а також без доказів, що знак 4.2 був встановлений згідно ДСТУ, було винесено постанову серії ЕАН № 4193885. Відповідно до п. 8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. При виїзді навіть з габаритного-вагового комплексу жодних інформаційно-вказівних знаків, які б дозволяли рух вантажним автомобілям, не встановлено, тобто, виходить, що порушниками вимог вказаних знаків являються всі вантажні транспортні засоби, що проїжджають пункт габаритно-вагового контролю, незалежно від того здійснювали вони проїзд на ваговий комплекс чи ні. Даний дорожній знак фактично примусово зобов`язує всіх водіїв вантажних транспортних засобів здійснити зупинку на габаритно-вагому пункті. Крім цього, зі змісту постанови слідує, що вона не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис вчинення правопорушення, а також в графі постанови «до постанови додається» не зазначено пристрій із відеозаписом з місця події, що є порушенням вимог чинного законодавства, тому позивач був вимушений звернутись до суду та просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4193885.

В матеріалах даної справи наявний відзив на позовну заяву представника відповідача за довіреністю Бикова О.В., зі змісту якого вбачається, що 11.05.2021 на автодорозі М-06 Київ-Чоп 434 км позивач, керуючи транспортним засобом «Volvo FH 12 420» д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги дорожнього знаку 4.2, поєднаного з табличкою 7.5.1, а саме: здійснив рух прямо в зоні дії знаку, чим порушив розділ 33 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю на автодорозі M-06 Київ-Чоп 434 км в с. Опарипси, Радивилівського району Рівненської області працює в цілодобовому режимі, адже внаслідок неконтрольованого руху вантажівок дорожнє полотно деформується і утворюється колійність та облаштований відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України № 255 від 28.07.2016 «Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування», працівники здійснюють габаритно-ваговий контроль відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 «Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні». Працівники патрульної поліції ніякого відношення до зважування вантажних транспортних засобів не мають, проте вони контролюють дотримання Правил дорожнього руху України та відповідно реагують, якщо є порушення цих правил. Позивач не заперечує сам факт вчинення правопорушення, а лише вказує, що дорожній знак встановлено з порушенням ДСТУ. Також ОСОБА_1 знав та усвідомлював, що на даній ділянці дороги розташований стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю, адже він притягався до адміністративної відповідальності за порушення вимог дорожнього знаку 4.2 в поєднанні з табличкою 7.5.1 саме на цій ділянці дороги, що підтверджуєтеся рішеннями Вінницького районного суду Вінницької області та Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі № 128/1362/20 від 24.07.2020 та від 23.09.2020. Таким чином, позивач порушив вимоги дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» у поєднанні з табличкою 7.5.1 «Вид транспортного засобу», відповідно порушив Правила дорожнього руху України, а отже, інспектор патрульної поліції правомірно зупинив транспортний засіб «Volvo FH 12 420» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Також зауважив, що порушень стосовно неправильності встановлення чи невідповідності до ДСТУ 4100:2014 дорожніх знаків чи дорожньої розмітки на даній ділянці дороги зафіксовано не було та підтверджено схемою організації дорожнього руху, затвердженою Департаментом патрульної поліції від 05.06.2019. Тому адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення є таким, що не підлягає до задоволення, у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Крім цього, в матеріалах справи наявна відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 . Відповідь на відзив обґрунтована тим, що наказові знаки 4.1.-4.6 поширюються до найближчого перехрестя, перед якими вони встановлені, на перехресті наказові знаки продовжують діяти. Разом з тим, ніякого перехрестя на трасі М-06 Київ-Чоп 434 км не було, а лише була прилегла територія з установленим ваговим комплексом, куди примусово за допомогою знаку 4.2 ПДР спрямовували всі вантажні авто. Також під час проходження вагово-габаритного комплексу інспектор Укртрансбезпеки повинен зупинити автомобіль та спрямувати на ваги для перевірки належних документів, однак на ваги його ніхто не спрямовував, отже постанова винесена незаконно та є такою, що підлягає скасуванню.

В судове засідання 26.01.2022 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку.

В матеріалах даної справи міститься письмова заява позивача ОСОБА_1 , в якій останній просить розглянути дану справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, будь-яких доповнень немає.

Частиною третьою статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Представник Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання 26.01.2022 не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 26.01.2022 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши позицію позивача, викладену в письмовій заяві, вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Приписами частини другої статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 № 1-10/2004, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Суд приймає до уваги, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Судом встановлено, що підставою для звернення до суду із даним позовом слугувала незгода позивача ОСОБА_1 із діями інспектора патрульної поліції, які виразились у складанні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення.

Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про існування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відносно нього.

Статтею 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З матеріалів справи встановлено, що про порушення свого права позивач дізнався 11.05.2021 та отримав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4193885 від 11.05.2021.

Позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення пропущеного строку подачі адміністративного позову, оскільки він працює дальнобійником та з 11.05.2021 до 29.05.2021 він знаходився в рейсах по Україні. На підтвердження даних обставин долучив до матеріалів справи копії чеків на заправку паливом автомобіля в інших містах України та копію товарно-транспортної накладної від 27.05.2021.

Однак з наданих позивачем доказів неможливо встановити обставини, на які посилається ОСОБА_1 , оскільки в наданих копіях чеків на заправку паливом відсутні будь-які ідентифікаційні дані, які б могли встановити, хто саме здійснював заправку паливом, а в товарно-транспортній накладній від 27.05.2021 взагалі відсутні відомості щодо того, що ОСОБА_1 знаходився в рейсах по Україні в період з 11.05.2021 до 29.05.2021, а отже, суд не приймає до уваги дані докази. Будь-яких інших доказів на підтвердження поважності пропущення строку позивачем не надано.

Судом установлено, що адміністративний позов ОСОБА_1 надійшов до Вінницького районного суду Вінницької області 31.05.2021. Тобто, позивачем ОСОБА_1 було пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд вважає, що фактично позивач дізнався про існування оскаржуваної постанови ще 11.05.2021 та, відповідно, він не був позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом до суду в межах строку, встановленого ст. 286 КАС України.

Аналогічна правова позиція стосовно обрахунку строків, встановлених для звернення до суду за захистом прав у справах про адміністративні правопорушення, висловлена Верховним Судом у постанові від 18.01.2019 (справа № 576/1434/17).

Позивачем не доведено, що строк звернення до суду пропущено ним з поважних причин.

Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 подано поза межами строку звернення до суду за захистом свого порушеного права і при цьому будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску цього строку, які об`єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду, і не залежали від волевиявлення позивача, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною четвертою статті 123 КАС України визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, з огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем ОСОБА_1 пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом, позивачем не доведено, що причини для поновлення строку звернення до суду з даним позовом є поважними, суд дійшов висновку про неможливість розгляду даної справи по суті та вважає за необхідне залишити даний адміністративний позов без розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-76, 122, 123, 194, 229, 240, 243, 248, 294 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку подачі адміністративного позову відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА