Справа № 638/13746/21
Суддя: Щепіхіна В. В.
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/510/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Щепіхіної В.В.,

за участю секретаря - Рєзніка І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 26.08.2021 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесену посадовою особою Державної міграційної служби України та закрити справу про адміністративне правопорушення, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області судовий збір.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.08.2021 року спеціалістом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо нього складено протокол про адміністративне правопорушення. На підставі вищевказаного протоколу посадовою особою ДМС України ГУ ДМС України в Харківській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 26.08.2021 року відносно позивача за порушення ст.3 ЗУ "Про зайнятість населення", відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.203 КУпАП (а саме працевлаштування іноземцем без відповідного дозволу на це) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 гривень.

Зазначає, що він є громадянином Туркменістану та перебуває в Україні у зв`язку з навчанням, не працює. 25.08.2021 року зустрівся з друзями, оскільки на вулиці було прохолодно. Один з друзів запропонував піти до приміщення, в якому він працює, за адресою АДРЕСА_1 , де знаходились складські приміщення невідомих позивачу фірм. У нічний час ці фірми не працювали та працівників не було.

Приблизно о 23:00 годині до приміщення увірвались правоохоронці та заборонили будь-кому залишати приміщення у зв`язку із проведенням обшуку. До 04:00 години ранку тривав обшук, після чого позивача разом із друзями відвезли до невідомої останньому державної установи, в якій тримали приблизно до 13:00 години 26.08.2021 року, ставили питання, морально тиснули та погрожували видворенням із країни.

У зв`язку з тим, що позивач є громадянином Туркменістану, він не розуміє українську мову, про що неодноразово повідомляв посадових осіб ДМС України. Та, незважаючи на те, посадові особи склали протокол та наполягали на тому, щоб позивач поставив власний підпис. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 був морально стомлений та пригнічений, останній поставив підписи на незрозумілих йому документах, після чого йому видали реквізити для сплати штрафу та відпустили.

Позивач вважає, що його незаконно утримували посадові особи ДМС України, оскільки протокол про адміністративне затримання не складався, тривалість затримання перевищувала три години, чим порушено його право на свободу та особисту недоторканість. Також зазначає, що відповідачем порушено процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності, зокрема відсутність перекладача під час складання протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, останній був позбавлений можливості скористатись правовою допомогою, надати пояснення та докази, оскільки з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення до моменту винесення постанови пройшло не більше 10 хвилин. Постанова винесена за відсутності доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) могла встановити наявність адміністративного правопорушення. З огляду на вищевикладене, вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 26.08.2021 року є необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими. У своєму відзиві посилається на те, що 26.08.2021 року було виявлено громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , який займався трудовою діяльністю без відповідного дозволу на працевлаштування. Встановлено, що позивач документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 27.09.2019 року у зв`язку з навчанням. В 2020 році прибув до міста Харкова з метою працевлаштування на торговий склад магазину «Посад».

26 серпня 2021 року відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МХК № 001922. За результатами розгляду справи, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХК №001920 від 26.08.2021 року), в яких міститься особистий підпис правопорушника, що підтверджує факт ознайомлення позивача з даними документами та отримання їх примірників.

ОСОБА_1 під власний підпис ознайомився з роз`ясненнями ст. 268 КУпАП, якою закріплено права та обов`язки іноземця, в тому числі, право користування послугами перекладача. Доказом цього є оригінал протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МХК №001922 від 26.08.2021 року. Крім цього, в графі протоколу, яка стосується пояснень особи зазначено - «перекладач не потрібен». Отже, позивач сам не виявляв жодної потреби щодо залучення перекладача під час складання протоколу.

Також, факт згоди позивача з правопорушенням підтверджується добровільним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХК №001920 від 26.08.2021 року шляхом сплати визначної суми штрафу.

Від представника позивача до суду надійшли письмові додаткові пояснення, в яких він зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення містить невірну інформацію, а саме стосовно часу та місця скоєння адміністративного правопорушення. Вказує, що пояснення до протоколу від імені позивача були написані посадовою особою Слобідського районного відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, не з його слів, оскільки позивач не володіє російською чи українською мовами. На підставі викладеного, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 08.09.2021 відкрито провадження в адміністративній за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання, призначене на 21.01.2022 року, представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представники позивача та відповідача подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи провести за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.

За умовами ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI (надалі Закон № 3773-VI).

Положення статті 1 Закону № 3773-VI розрізняє два поняття: «іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах» та «нелегальний мігрант».

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , громадянин Туркменістану зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 07.11.2019 року по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання.

Відповідно до ст.3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

26.08.2021 року заступником начальника відділу Слобідського районного відділу у місті Харкові ГУ ДМС України в Харківській області Білюк К. М. стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МХК №001922 за ч.1 ст. 203 КУпАП України.

26.08.2021 року заступником начальника відділу Слобідського районного відділу у місті Харкові ГУ ДМС України в Харківській області Павловою І.Л. винесено постанову серії ПН МХК № 001920 про накладення адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Відповідно до постанови уповноважена особа установила, що 26.08.2021 року о 10:00 за адресою: м. Харків, вул. Ковтуна, 36, виявлений громадянин Туркменістану ОСОБА_1 , який з 2020 року по теперішній час займається трудовою діяльністю без відповідного дозволу на працевлаштування, місце скоєння правопорушення: м. Харків. Обставини, що пом`якшують, як і обставини, що обтяжують відповідальність відсутні. Виявлені обставини свідчать про порушення ст. 3 ЗУ «Про зайнятість населення», відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.203 КУпАП.

Частиною 4 ст.3 ЗУ "Про зайнятість населення" встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для працевлаштування на визначений строк, приймаються роботодавцями на роботу на підставі дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, виданого в порядку, визначеному цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. Праця іноземців та осіб без громадянства може застосовуватися на різних посадах в одного або декількох (двох і більше) роботодавців, за умови отримання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (далі - дозвіл) на кожній посаді (п.п.1, 2 ст.42 ЗУ "Про зайнятість населення".

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною нормою закону настає за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Таким чином, судом встановлено, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за здійснення трудової діяльності без відповідного дозволу на це.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 серпня 2013 року №825, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1654/24186 (надалі Інструкція №1654/24186), передбачає, що: особами, до яких застосовуються адміністративні стягнення за статями 200,201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, є, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, яким виповнилося 16 років, посадові особи установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності, до компетенції яких належить прийняття громадян, іноземців та осіб без громадянства на роботу та навчання (п.1.3. Інструкції №1654/24186 ).

Згідно п. 2.1. вищевказаної інструкції, уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про затримання є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Так, уповноваженою особою відповідача складено протокол відносно іноземця, громадянина Туркменістану, ОСОБА_1 . Зі змісту протоколу вбачається, що під час його складання перекладач не був залучений для перекладу на мову, якою володіє позивач, про що свідчить напис "не було" напроти графи "переклад протоколу зроблено усно за участі перекладача (у разі наявності). Даний факт не заперечується і самим відповідачем.

Проте, позивач в обгрунтування своїх вимог посилається на те, що він не розуміє української мови, підпис у протоколі він ставив під моральним тиском та у стомленому стані, оскільки його тримали більш ніж 3 години. Відповідач у відзиві зазначає, що позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст.63 КУ України та ст.268 КУпАП, про що мається в протоколі особистий підпис позивача. Крім того, позивач надав пояснення до протоколу (в графі "Пояснення особи, щодо якої складено протокол:" зазначені відомості "Пояснення додається на окремому аркуші. Перекладач не потрібен", що разом свідчить про повне розуміння даною особою процедури притягнення її до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.274 КУпАП перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення. Перекладач зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і зробити повно й точно доручений йому переклад.

У разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача (пункт 2.6 Інструкції №1654/24186).

Судом встановлено, що протокол складений за встановленою формою українською мовою. Всі відомості, які вносилися до нього, також викладені українською мовою (у тому числі текст зі змістом прав та обов`язків, які були роз`яснені позивачу) та у вигляді друкованого тексту. Доказів того, що позивач власноручно написав про відмову від перекладача або про те, що він його не потребує, протокол не містить.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції №1654/24186 після заповнення за допомогою друкованих засобів протокол про правопорушення надається уповноваженою посадовою особою, яка його заповнювала, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, для перевірки правильності внесених до нього відомостей. У разі виявлення у протоколі про правопорушення помилок уповноважена посадова особа, яка його заповнювала, вносить до нього відповідні виправлення. Після перевірки внесених до протоколу про правопорушення відомостей особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, підтверджує правильність таких відомостей власним підписом.

Згідно протоколу від 26.08.2021 він підписаний позивачем шляхом проставлення свого особистого підпису.

Проте, разом з протоколом, який міститься в матеріалах справи, надані письмові пояснення позивача начальнику УДМС України в Харківській області Олександру Тімонову, підписані позивачем шляхом проставлення дати, підпису та свого П.І.Б. Текст пояснень викладений російською мовою та написаний не власноручно позивачем, відмітка "з моїх слів записано вірно" відсутня, що унеможливлює встановлення судом розуміння позивачем ідентичності тексту пояснень, написаного іншою особою (ідентифікація якої в поясненнях відсутня), та самими усними поясненнями, які надавав позивач.

Оцінюючи наведені вище докази та доводи сторін суд ставить під сумнів розуміння позивачем мови, якою супроводжувалась процедура складання протоколу під час її проведення, як і розуміння свого права на перекладача, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати, за що він притягується до адміністративної відповідальності і які права на захист він може використовувати при цьому.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливість забезпечення права особи на перекладача. Крім того, права іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішнім законодавством України, а також у пункті 1 ст. 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

Аналіз законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства дає підстави для висновку, що правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати за що він притягається до адміністративної відповідальності і яка саме санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання в його права. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у свої постановах від 08.07.2018 року у справі № 750/8187/16-а та від 04.03.2020 року у справі № 813/2417/18.

Зважаючи на вказане вище суд доходить висновку, що при складання протоколу про адміністративне правопорушення від 26.08.2021 відносно ОСОБА_1 було порушено процедуру, що включає дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, права на перекладача, залучення якого є обов`язковим у разі нерозуміння особою мови, якою ведеться провадження.

Суд наголошує, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування наведених вище висновків. Посилання відповідача на відсутність необхідності у залучення перекладача спростовується дослідженими матеріалами справи.

Рішенням Конституційного суду України по справі №5-рп/2015 від 26.05.2015 визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

Статтями 33, 245, 256, 268 КпАП України закріплено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності. Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Статтею 279 КУпАП встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідно до якого розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

У відношенні ОСОБА_1 26.08.2021 року адміністративний протокол було складено о 10 год. 00 хв., розгляд справи призначений на 26.08.2021 на 10 год. 05 хв., тобто, майже одразу після складання протоколу, а отже, - без надання можливості реалізації права на захист.

Така позиція щодо незначного проміжку часу між складанням протоколу та розглядом справи про адміністративне правопорушення суттєво порушує право позивача на захист та суперечить позиції Конституційного Суду України у рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року.

Крім того, як в протоколі від 26.08.2021 про адміністративне правопорушення відносно позивача, так і в постанові від 26.08.2021 про накладення адміністративного стягнення на позивача встановлено, що громадянин Туркменістану ОСОБА_1 був виявлений за адресою АДРЕСА_3 , що не відповідає дійсності і спростовується поясненнями представників позивача та відповідача, протоколом обшуку від 25.08.2021,26.08.2021. Вказана адреса є адресою Слобідського районнного відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області.

Відповідно до 2.9. Інструкції №1654/24186 до протоколу про правопорушення долучаються матеріали з достовірною інформацією, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (заяви, пояснення: посадових осіб; осіб, стосовно яких складено протокол про правопорушення; потерпілих і свідків, якщо вони є, протокол про адміністративне затримання; протокол про особистий огляд, огляд речей; протокол про вилучення речей і документів, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, інші документи).

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що для розгляду справи суб`єктом владних повноважень про адміністративне правопрушення (органом міграційної служби), був направлений протокол, до якого були додані лише пояснення позивача та посвідка на тимчасове проживання.

Згідно статі 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У даному випадку, за відсутності достатніх, достовірних та належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1ст.203 КупАП, суд вважає недоведеним.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч.1 статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Враховуючи, що постанову про накладення адміністративного стягнення було також складено державною мовою, яку не розуміє позивач, відомості про залучення перекладача для належної участі у розгляді адміністративної справи в матеріалах також відсутні, незначний проміжок часу між складанням протоколу та постанови, суд дійшов висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та складанні постанови про накладення адміністративного стягнення також було порушено процедуру, встановлену КУпАП та діючим законодавством, зокрема, процедуру роз`яснення прав особи на захист, в тому числі і права на перекладача.

Відповідно до ч.1 ст.71КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно зі ст.72 КАС України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Отже, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в діях ОСОБА_1 того складу адміністративного правопорушення, який зазначено в оскаржуваній постанові, та порушено процедуру розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Відповідачем, в свою чергу, не подано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності дій по ухваленню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, дотриманню порядку складання цієї постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення за участю позивача.

Отже, на підставі вищевикладеного та, враховуючи зазначені порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, допущені відповідачем, суд вважає за необхідне скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 26.08.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст.2, 6, 7, 20, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ПН МХК №001920 від 26.08.2021 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В. Щепіхіна