Справа № 200/6719/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року справа №200/6719/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гайдар А.В., Геращенко І.В. розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 р. (повний текст рішення складено та підписано 25 серпня 2021 року у м. Слов`янськ ) у справі № 200/6719/21 (головуючий І інстанції суддя Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, -

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Маріупольської міської ради (далі відповідач) про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольської міської ради від 28.04.2021 року № 8/6-579 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва індивідуального гаражу згідно викопіювання з плану міста з зазначенням земельної ділянки по АДРЕСА_1 та зобов`язати Маріупольську міську раду або уповноважених осіб видати ОСОБА_1 дійсне рішення, а саме не про відмову, а про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва індивідуального гаражу згідно викопіювання з плану міста з зазначенням земельної ділянки по АДРЕСА_1 , за яке проголосували депутати на сесії Маріупольської міської ради.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року по справі №200/6719/21-а позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольської міської ради від 28.04.2021 року № 8/6-579 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва індивідуального гаражу згідно викопіювання з плану міста з зазначенням земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Зобов`язано Маріупольську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем надано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду і постановити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, дійшла наступного висновку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

Згідно із копією довідки до акта огляду МСЕК, серія 10 ААБ № 040966, ОСОБА_1 , при повторному огляді 08 грудня 2011 року, встановлена І «Б» група інвалідності, - безстроково. Згідно із висновком ЛКК №130, захворювання пов`язане з порушенням функції опорно-рухового апарату.

Згідно із рішенням Маріупольської міської ради від 25.06.2020 року № 7/53-5463 «Про розгляд заяв громадян України про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів у власність в Центральному, Кальміуському, Лівобережному, Приморському районах міста», розглянувши заяви громадян України про передачу у власність земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів, керуючись статтею 12 Земельного кодексу України, статтями 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міська рада вирішила, зокрема: Відмовити у надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів в Центральному районі міста згідно з додатком 1.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року по справі № 200/7449/20-а, визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольської міської ради від 25 червня 2020 року № 7/53-5463 Про розгляд заяв громадян України про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів у власність в Центральному, Кальміуському, Лівобережному, Приморському районах міста, - в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу в Центральному районі міста ОСОБА_1 , а саме: адреса земельної ділянки АДРЕСА_1 , орієнтовна площа земельної ділянки 0,01 га та зобов`язано Маріупольську міську раду на черговому пленарному засіданні сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 березня 2020 року зареєстровану за № 086-01.05-02765 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність для будівництва індивідуального гаражу в Центральному районі міста Маріуполь, а саме за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,01 га, з урахуванням висновків суду викладених судом у рішенні.

Вказане судове рішення набрало законної сили 23 березня 2021 року.

28 квітня 2021 року на черговій сесії Маріупольської міської ради винесено повторно заяву ОСОБА_1 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовно площею 0,0100 га для будівництва індивідуального гаражу по АДРЕСА_1 .

Рішенням Маріупольської міської ради від 28.04.2021 року № 8/6-579, відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовно площею 0,0100 га для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу прямої дії ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (по тексту ЗК України) та Законом України «Про землеустрій».

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України, завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У ст. 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів не більше 0,01 гектара. (п. «д» ч. 1).

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Частинами шість - сім статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно частин восьмої-десятої статті 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачений певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Зі змісту ч. 6 ст. 118 ЗК України слідує, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому ч. 7 ст. 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Земельним Кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верхового Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі № 825/2228/18 (провадження № К/9901/2933/19).

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (надалі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах, функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10).

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ (надалі - Кодекс № 2768-ІІІ) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно п. 34 ст. 26 Закону № 280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт існування тих обставин, які були покладені ним в якості підстави для прийняття спірного рішення.

З зазначеним висновком суду не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Зі спірного рішення вбачається, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до Плану зонування території (зонінг) міста Маріуполя, затвердженого 18.06.2013 року рішенням Маріупольської міської ради, земельна ділянка, щодо отримання у власність якої звертається ОСОБА_1 , і яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належить до Зони змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови Ж-4. Згідно із п.п. 5.2.4 пояснювальної записки до «Плану зонування території міста Маріуполя», до допустимих видів використання території (земельної ділянки), які потребують спеціальних погоджень, належать підземні, напівпідземні гаражі, в той час коли виходячи зі змісту заяви ОСОБА_2 , що діє на підставі довіреності від ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, вбачається, що цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво індивідуального гаражу, а саме капітального гаражу. Отже, мова йде не про побудову підземного або напівпідземного гаражу, що у свою чергу є невідповідністю містобудівній документації.

В матеріалах справи наявна копія рішення Маріупольської міської ради від 18.06.2013 р. № 6/28-3210 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території міста Маріуполя», яке знаходиться у загальному доступі на офіційному веб- сайті Маріупольської міської ради за відповідним посиланням. Вказане рішення є чинним та не скасованим.

Окрім того, до відзиву надано витяги з пояснювальної записки до Плану зонування території міста Маріуполь, у яких міститься інформація щодо зони змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови Ж-4, до якої і належить спірна земельна ділянка. Пояснювальна записка до Плану зонування території міста Маріуполь також знаходиться у загальному доступі.

До відзиву було надано кольорові викопіювання з Плану зонування міста Маріуполь (Зонінгу) із схематичним позначенням місця розташування спірної земельної ділянки та наявними умовними позначеннями. Відповідний План зонування також знаходиться у вільному доступі і розміщений на Геопорталі автоматизованої системи містобудівного кадастру м. Маріуполь.

На підтвердження того, що позивачем запитувалась до відведення земельна ділянка саме для будівництва капітального гаражу, до відзиву було надано належним чином засвідчену копію заяви позивача від 04.03.2020 р. та викопіювання із генплану М1:500, де схематично позначено прошене позивачем місце розташування проектованого капітального гаражу.

Колегія суддів вважає, що відповідачем надано усі докази, що підтверджують місце розташування запитуваної до відведення земельної ділянки та невідповідність мети її використання містобудівній документації. приймаючи оскаржуване рішення, Маріупольська міська рада у преамбулі відповідного рішення у повному обсязі обґрунтувала його прийняття, виклавши мотиви його прийняття та посилаючись на чинні містобудівні норми. Тим самим, орган місцевого самоврядування реалізував надані ст. 12,118 Земельного Кодексу та ст. 26,29 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження.

Відповідно до положень ч.7 ст. 118 Земельного Кодексу України, якою передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, і не порушив права та законні інтереси позивача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, а рішення суду слід скасувати і прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись статтями 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 р. у справі № 200/6719/21 задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 р. у справі № 200/6719/21 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - відмовити.

Повне судове рішення складено 25 січня 2022 року. Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко