Справа № 120/3522/21-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3522/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

20 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування припису і попередження,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Держпраці у Вінницькій області, у якому просив суд визнати протиправними та скасувати Припис про усунення фізичною особою підприємцем - ОСОБА_1 виявлених порушень законодавства про працю №ВН 1300/485/ПД/АВ/П та Попередження фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відповідальність за порушення законодавства про працю №ВН 1300/485/ПД/АВ/П/П-41.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.08.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.08.2021 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано того, що ФОП ОСОБА_1 використовував найману працю ОСОБА_2 без належного оформлення, що підтверджується актом інспекційного відвідування, відеозаписами, письмовими поясненнями відповідних осіб.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що ФОП ОСОБА_1 не допускав ОСОБА_2 до роботи. ОСОБА_2 працює у магазині ФОП ОСОБА_3 , у якому також здійснює торгівлю позивач у якого працює інший продавець - ОСОБА_4 . ФОП ОСОБА_1 не уповноважував і не доручав ОСОБА_2 здійснювати продаж його товару.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що у продуктовому магазині за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюють діяльність ФОП ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1 ) та ФОП ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ).

ФОП ОСОБА_3 є платником єдиного податку (група - 2, ставка - 20), якому заборонено здійснювати торгівлю ліцензійними товарами у вигляді алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Позивач ФОП ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування та має право в магазині здійснювати торгівлю ліцензійними товарами у вигляді алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Головним управлінням ДІІС у Вінницькій області проведено перевірку ФОП ОСОБА_1 за результатом якої складено акт від 16.02.2021 №1491/02-32-07-05/ НОМЕР_2 , у якому зафіксовано використання праці одного неоформленого працівника ( ОСОБА_2 ), яку ФОП допустив до роботи без укладення трудового договору. В матеріалах перевірки ДПС міститься копія пояснення працівниці ОСОБА_2 від 16.02.2021, адресоване заступнику начальника ГУДПС по Вінницькій області, де вона підтверджує, що здійснює торгівлю лікеро-горілчаними виробами в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який належить ФОП ОСОБА_1 .

22.02.2021 за вхідним №1348/17/04 матеріали фактичної перевірки надійшли на адресу Управління Держпраці у Вінницькій області з супровідним листом №4192/5/02-32-07-05-11 від 19.02.2021.

Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Короленком В.О. за участю головного державного інспектора Ветушинського Г.І. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань контролю за додержанням законодавства про працю за пунктами: 1,2,3 додатку 3 форми 1 акта, затвердженого наказом 2161.

17.03.2021 інспекторами праці розпочалося інспекційне відвідування в АДРЕСА_2 , продуктовий магазин. Прохід був безперешкодний, в магазині знаходилась працівниця, яка повідомила що вона ОСОБА_4 і працює на умовах трудового договору офіційно працевлаштована у ФОП ОСОБА_1 , пред`явила один примірник договору та погодилася надати письмові пояснення, що додаються, в яких інформувала, що з 03.07.2018 працює позмінно через день з іншою працівницею ОСОБА_2

18.03.2021 інспекторами праці в магазині на робочому місці встановлено продавця ОСОБА_2 , яка реалізувала тютюнові вироби для інспектора праці ОСОБА_5 вартістю 58,00 грн, що підтверджує фіскальний чек від 18.03.2021 згідно якого продаж здійснено в інтересах ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (фіскальний номер РР6).

З інформації, що розміщена в куточку споживача магазину, інспекторами встановлено, що ФОП ОСОБА_1 має ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, на право торгівлі тютюновими виробами, торговий патент. Також розміщені свідоцтво платника єдиного податку, копія паспорта ІПН та виписка про державну реєстрацію саме ФОП ОСОБА_1 . Інших документів чи стосовно іншого ФОП в куточку споживача розміщено не було.

Під час спілкування з інспекторами продавець ОСОБА_2 повідомила, що з 16.03.2018 працює у ФОП ОСОБА_3 , надала копію трудового договору, проінформувала, що працює через день з іншим працівником ОСОБА_6 . На питання інспектора стосовно наявності ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, на право торгівлі тютюновими виробами саме у ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відповіді не надала.

18.03.2021 на усне клопотання ФОП ОСОБА_1 для нього сформовано письмову вимогу про надання документів №ВН1300/485/ПД від 18.03.2021, строк виконання до 10:30 22.03.2021.

На час завершення проведення інспекційного відвідування, ФОП ОСОБА_1 документально не підтвердив та не спростував з`ясовані інспекційним відвідуванням допуск ОСОБА_2 до виконання робіт (продаж тютюнових та алкогольних напоїв) в його інтересах.

25.03.2021 за результатами заходу державного нагляду (контролю) проведеного в ФОП ОСОБА_1 посадовими особами відповідача складено Акт інспекційного відвідування №ВН1300/485/ПД/АВ, у якому зафіксовано порушення позивачем вимог:

- частини першої ст.21 КЗпПУ щодо оформлення трудового договору між ФОП ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 ;

- частини третьої ст. 24 КЗпПУ допущення до роботи працівника ОСОБА_2 до оформлення трудового договору та неповідомлення до Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу.

За результатами заходу державного нагляду (контролю) проведеного в ФОП ОСОБА_1 25.03.2021 посадовими особами відповідача складено також Припис №ВН1300/485/ПД/АВ/П щодо усунення виявлених порушень та Попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №ВН1300/485/ПД/АВ/П.

Позивач вважає протиправними вказані Припис №ВН1300/485/ПД/АВ/П та Попередження №ВН1300/485/ПД/АВ/П, а тому звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача щодо порушення позивачем законодавства про працю, а саме, наявність неоформлених трудових відносин з працівником, є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці відповідача та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінет Міністрів України від 21.08.2019 №823 (Порядок №823) заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно пункту 5 Порядку № 823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є, зокрема: звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; рішення суду; повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин; інформація: ДПС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання.

Відповідно до пункту 16 Порядку №823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

За приписами пунктів 24-25 Порядку №823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За приписами ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно з ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату, для виконання не індивідуально-визначеної роботи, а трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом цивільно-правового договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

При цьому забороняється допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника, а роботодавець щодо неї є суб`єктом, який використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. Тобто, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин. Особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, роботодавця.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Отже, працівник може бути допущений до роботи після відповідного повідомлення роботодавцем територіальних органів Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Стверджуючи про необґрунтованість висновків відповідача про те, що позивачем допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин, суд першої інстанції беззастережно врахував доводи позивача про те, що він не допускав ФОП ОСОБА_3 разом із найманим працівником ОСОБА_2 до введення на його користь господарської діяльності, не домовлявся та не визначав ФОП ОСОБА_3 разом із найманим працівником ОСОБА_2 у якості реалізаторів, а ФОП ОСОБА_3 на власний розсуд здійснила реалізацію підакцизних товарів, право на реалізацію яких належить позивачу - ФОП ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 , не може нести відповідальність за господарську діяльність ФОП ОСОБА_3 у їх спільному магазині, щодо здійснення нею реалізації товару з її власної ініціативи, не отримавши згоди позивача ФОП ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Так, у продуктовому магазині за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюють діяльність ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 . Водночас, здійснювати торгівлю ліцензійними товарами у вигляді алкогольних напоїв та тютюнових виробів має право лише ФОП ОСОБА_1 .

Згідно фіскального чеку від 18.03.2021 продаж тютюнових виробів для інспектора праці ОСОБА_5 здійснила продавець ОСОБА_2 в інтересах ФОП ОСОБА_1 .

Отже, здійснюючи продаж вказаних тютюнових виробів, продавець ОСОБА_2 діяла як працівник ФОП ОСОБА_1 .

Виконання ОСОБА_2 обов`язків продавця у магазині, де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , також підтверджується поясненнями ОСОБА_4 , яка працює на умовах трудового договору офіційно працевлаштована у ФОП ОСОБА_1 та у ході інспекційного відвідування пояснила, що з 03.07.2018 працює позмінно через день з іншою працівницею ОСОБА_2 .

При цьому, доводи позивача про те, що він не уповноважив ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснювати продаж його товарів не спростовують факту вчинення ОСОБА_2 дій щодо продажу товару ФОП ОСОБА_1 , тобто, виконання ОСОБА_2 обов`язків реалізатора товару ФОП ОСОБА_1 .

Разом з цим, позивачем як роботодавцем ОСОБА_2 не оформлено трудових відносин з нею та не подано до територіальних органів Державної фіскальної служби повідомлення про прийняття працівника на роботу, що свідчить про обґрунтованість висновків акту інспекційного відвідування від 25.03.2021 №ВН1300/485/ПД/АВ та прийнятих на їх підставі Припису №ВН1300/485/ПД/АВ/П щодо усунення виявлених порушень та Попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №ВН1300/485/ПД/АВ/П.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування припису і попередження скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.