Справа № 705/4189/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/4189/21 Суддя (судді) першої інстанції: Годік Л.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Уманського районного суду Черкаської області з позовом до Уманського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, в якому просив скасувати рішення відповідача №31 від 10.09.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Рішенням Уманського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач добровільно сплатив адміністративний штраф, що був накладений постановою посадової особи УПП у Вінницькій області ДПП Національної поліції України від 13.10.2020, що в свою чергу свідчить про безпідставність рішення про заборону в`їзду від 31.05.2021, при цьому, позивачу не було забезпечено перекладача та спірне рішення не оголошувалось йому рідною мовою, в той час, як українською мовою останній не володіє, однак відповідач примусив позивача записати, що перекладача він не потребує.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що позивач самостійно не виконав рішення відповідача від 03.09.2021 №4 про скорочення терміну перебування із зобов`язанням позивача залишити територію України у термін до 05.09.2021, з яким останній був ознайомлений, однак вказане рішення було ним проігнороване, чим вчинено правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та 10.09.2021 прийнято рішення №31 про його примусове повернення.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу розглянуто в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.07.2019 громадянину Держави Ізраїлю ОСОБА_1 видано дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства серії АА № 038391, який дійсний до 01.07.2022 (а.с.9).

31.05.2021 посадовою особою УДМС у Вінницькій області винесено рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Держави Ізраїлю ОСОБА_1 (а.с.42).

03.09.2021 начальником Уманського РВ УДМС у Черкаській області прийнято рішення №4 про скорочення строку перебування в Україні громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_1 , та вказано граничний термін перебування 05.09.2021 (а.с.38).

10.09.2021 начальником Уманського РВ УДМС у Черкаській області винесена постанова серії ПН МЧК №000826 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , який порушив ч.1, 3 ст.3, ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», чим скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.203 КУпАП, внаслідок чого на позивача накладено адміністративне стягнення у формі штрафу у розмірі 2040 грн (а.с.37).

10.09.2021 начальником Уманського РВ УДМС у Черкаській області прийнято рішення №31 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства щодо громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 , та зобов`язано останнього не пізніше 09.10.2021 залишити територію України (а.с.39).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства є підставою для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни, та позивачем не було надано доказів та не наведено обставин, які вказані у ст.3 Конвенції або ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які б унеможливлювали примусове видворення за межі України.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави (ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ч.3 ст.9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

В силу вимог ч.1 ст.26 наведеного Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Таким чином, примусовому поверненню підлягають іноземці чи особи без громадянства повинно передувати порушення ним, зокрема, законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Начальника Управління ДМС України у Вінницькій області від 31.05.2021 громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонено в`їзд в Україну строком на три роки (а.с.42).

Рішенням т.в.о. начальника Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області від 04.06.2021 №3745 скасовано посвідку на тимчасове проживання, видану позивачу (а.с.41).

03.09.2021 начальником Уманського РВ УДМС України в Черкаській області прийнято рішення №4 про скорочення строку перебування в України громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 05.09.2021. З вказаним рішення позивач був ознайомлений 03.09.2021, про що свідчить його особистий підпис. Також на вказаному рішенні позивачем власноручно проставлено відмітку, що перекладач йому не потрібен «не нужен» із проставленням особистого підпису (а.с.38).

Внаслідок того, що позивач не виконав наведене рішення, яким його зобов`язано покинути територію України у термін до 05.09.2021, Уманським РВ УДМС України в Черкаській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧК №000826 від 10.09.2021 (а.с.14), в якому зафіксовано факт ухилення позивача від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування на території України та у вказаному протоколі наявний особистий підпис позивача про його ознайомлення з ним 10.09.2021 а також ним особисто поставлено відмітку, що перекладач йому не потрібен «не нужен», засвідчену підписом, в результаті чого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЧК №000826 від 10.09.2021 (а.с.15), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1, 3 ст.3, ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», чим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, в результаті чого на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2040 грн. Копія вказаної постанови отримана позивачем 10.09.2021, про що наявний його особистий підпис.

Зазначені рішення та постанова про накладення адміністративного стягнення позивачем ні в судовому ні в позасудовому порядку не оскаржувались та вони не є предметом оскарження в рамках даної справи, а тому суд не наділений повноваженнями надавати їм правову оцінку.

Разом з тим, оскільки громадянином держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проігноровано рішення від 03.09.2021 №4 про скорочення строку перебування в України в частині обов`язку покинути територію України у термін до 05.09.2021, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, з метою забезпечення виконання положень ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішенням відповідача від 10.09.2021 №31 позивача примусово повернуто до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України у термін до 09.10.2021 (а.с.39). З вказаним рішенням позивач був ознайомлений 10.09.2021, про що свідчить його особистий підпис. Також на вказаному рішенні позивачем власноручно проставлено відмітку, що перекладач йому не потрібен («не нужен») із проставленням особистого підпису.

Таким чином, беручи до уваги що позивачем було порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в частині не виконання у встановлений строк рішення від 03.09.2021 №4 про скорочення строку перебування в України в частині обов`язку покинути територію України у термін до 05.09.2021, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою серії ПН МЧК №000826 від 10.09.2021, які є чинними та доказів їх оскарження позивачем матеріали справи не містять, колегія суддів погоджується з висновком відповідача щодо наявності правових підстав для прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства щодо позивача.

Суд відхиляє посилання скаржника на вчинення з боку відповідача дій з примусу позивача записати про відсутність потреби у послугах перекладача, оскільки будь-яких заяв чи звернень до керівництва Уманського РВ УДМС України в Черкаській області, керівних органів відповідача (УДМС України в Черкаській області, ДМС України) чи правоохоронних органів щодо вчинення відносно нього протиправних дій, які полягали у примушуванні зазначення в офіційних документах недостовірної інформації, позивачем не подавалось, жодних належних та допустимих доказів таких обставин до суду надано не було.

Крім того, до суду першої інстанції позивачем подано позовну заяву, текст якої викладено українською мовою та яка підписана позивачем власноруч, за відсутності відмітки про залучення під час її складання перекладача чи його участі при ознайомленні ОСОБА_1 з текстом позовної заяви, що свідчить про його розуміння характеру спірних правовідносин та змісту позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що особа в будь-якому разі не підлягає поверненню (видворенню), якщо підпадає під захист ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуація міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Наведений перелік підстав є вичерпний і розширенню не підлягає.

Колегія суддів зазначає, що ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час перегляду справи в апеляційному порядку, позивачем не було наведено жодних обставин щодо можливості застосувати до нього ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В рамках спірних правовідносин судом встановлено факт дотримання відповідачем положень відповідних нормативно-правових актів, а також наявність достатніх та обґрунтованих підстав для прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, натомість наявність поважних причин його невиконання чи обставин щодо можливості застосувати до нього ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивачем не підтверджено, внаслідок чого позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.2 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на можливі порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи в порядку спрощеного провадження, оскільки наведене в жодному разі не призвело до неправильного вирішення справи і не може бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Крім того, відповідно до положень ч.6 ст.12 КАС України справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України належать до справ незначної складності, розгляд яких здійснюється в порядку спрощеного провадження.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Уманського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 19 січня 2021 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма