Справа № 640/22731/20
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Михайлової Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 27.08.2020 про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати йому щомісячного грошового утримання як судді у відставці, починаючи з серпня 2017 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити розрахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням виплати йому щомісячного грошового утримання як судді у відставці, починаючи з серпня 2017 року по квітень 2020 року (включно).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виплата щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці за вказаний період буда здійснена відповідачем з порушенням строку, встановленого пунктом 1 розділу V Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року за № 3-1, а відповідач у дні погашення вказаної заборгованості ( 23.10.2018 року та 25.05.2020 року) не здійснив виплату суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, рішенням Вищої ради правосуддя від 27.07.2017 №2257/0/15-17 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку. Наказом Київського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2017 №290-к ОСОБА_1 виключено зі штату суду.

07.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно із розпорядженням Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.11.2017 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу було відмовлено.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2018 у справі №752/25615/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018, зазначене розпорядження визнано протиправним і скасовано, зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 з 04.08.2017 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження її граничним розміром.

Згідно із розпорядженням ГУ ПФУ в м. Києві від 31.07.2018 за №852467 позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди. 23.10.2018 позивач отримав щомісячне довічне грошове утримання за жовтень 2018 року.

Під час розгляду адміністративної справи №752/25615/17 Голосіївським районним судом міста Києва та Київським апеляційним адміністративним судом було встановлено не тільки протиправність відмови Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а й порушення встановлених пунктом 3 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 за №3-1, строків розгляду поданих позивачем 07.08.2018 документів та прийняття відповідного рішення (не пізніше 10 днів після надходження заяви).

Позивач зазначає, що враховуючи приписи пункту 2 розділу І Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 (щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку), та пункту 1 розділу V вказаного Порядку (щомісячне довічне утримання виплачується у строк не пізніше 25-го числа місяця, за який виплачується щомісячне довічне грошове утримання), відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не пізніше 17.08.2017 та розпочати його виплату не пізніше 25.08.2017. На думку позивача, у результаті протиправного рішення та бездіяльності Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (встановлених рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2018), а також зволікання ГУ ПФУ в м. Києві з виконанням вказаного судового рішення (підтверджується постановою державного виконавця від 07.08.2018 про накладення на ГУ ПФУ в м. Києві штрафу за невиконання судового рішення), у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 04.08.2017 по 30.09.2018 у сумі 569290 грн 64 коп.

23.10.2018 відповідач перерахував на рахунок позивача частину вказаної заборгованості у розмірі 154631 грн 40 коп. Іншу частину у розмірі 414659 грн 24 коп. було перераховано 25.05.2020.

Враховуючи, що виплата позивачу щомісячного довічного грошового утримання як судді, була здійснена з порушенням строку, 25.07.2020 він звернувся до відповідача з відповідною заявою, у якій просив нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, починаючи з серпня 2017 року.

Листом від 02.09.2020 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача про відмову у виплаті компенсації втрати частини доходів, та зазначило, що перерахування заборгованості ОСОБА_1 є донарахованою сумою коштів на виконання рішень суду, яка має разовий характер, з огляду на це дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» на вказані кошти не розповсюджується.

Вважаючи вищевказану відмову протиправною, прийняту з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати йому щомісячного грошового утримання як судді у відставці.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159)

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту вказаних нормативних приписів випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до вимог ст. ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Наведені вище норми встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; вказують на визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2001 року № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Пунктом 4 Порядку №159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Враховуючи вищевикладене слід зазначити, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем щомісячного довічного грошового утримання, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічна правова позиція міститься також в постановах Верховного Суду від 03.07.2018 року у справі № 521/940/17 та від 24.01.2019 року у справі №159/1615/17, від 12.02.2019 у справі № 814/1428/18, від 08.08.2019 у справі № 638/19990/16-а, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, у ГУ ПФУ у м. Києві перед позивачем виникла заборгованість з виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 04.08.2017 по 30.09.2018 в сумі 569290 грн 64 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2018 ГУ ПФУ у м. Києві перерахувало на рахунок позивача частину вказаної заборгованості у розмірі 154631 грн 40 коп. Іншу частину у розмірі 414659 грн 24 коп. було перераховано 25.05.2020.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані кошти нараховані в результаті відновлення порушених прав позивача. Тобто вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 в справі № 521/940/17.

Таким чином, оскільки несвоєчасна виплата відбулась з вини ГУ ПФУ у м. Києві, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати йому щомісячного грошового утримання як судді у відставці. Водночас, рішення ГУ ПФУ у м. Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, є протиправним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача позицію суду першої інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 17» січня 2022 року.