Справа № 640/7848/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року м. Київ № 640/7848/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.05.2019

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0-2657 від 27.06.2019, №0-2657-2018 від 20.05.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником транспортного засобу марки Toyota Land Cruiser 200, 2018 року випуску. У зв`язку з цим, контролюючим органом було нараховано позивачу заборгованість по транспортному податку за 2018 та 2019 роки. Враховуючи те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №0-2657 від 27.06.2019 та №0-2657-2018 від 20.05.2019 були надіслані позивачу на невірну адресу, а саме: АДРЕСА_1 , то грошове зобов`язання за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями не набули статусу узгодженого, тому відсутні підстави для стягнення з позивача податкового боргу по транспортному податку з фізичних осіб.

У відзиві на позовну заяву, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, з огляду на те, що позивач є власником транспортного засобу, який є об`єктом оподаткування відповідно до вимог п.п 267.6.1 п. 267.6 ст.267 ПК України, в той же час, на думку останнього, позивач ухиляється від здійснення свого обов`язку і вимог законодавства, щодо сплати транспортного податку.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників процесу, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, а саме: легкового автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200, 2018 року випуску, об`єм двигуна - 4461 куб.см., ДНЗ - АА5493МТХ.

Вважаючи, що вказаний автомобіль є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році, відповідач прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20.05.2019 № 0-2657 про стягнення податкового зобов`язання розмірі 2083,33 грн.

Вважаючи, що вказаний автомобіль є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2019 році, відповідач прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.06.2019 № 0-2657 про стягнення податкового зобов`язання розмірі у розмірі 25 000,00 грн.

03.03.2020 Головне управління Державної податкової служби у м. Києві листом №718/АДВ/26-15-33 надало відповідь на адвокатський запит представника позивача, в якому повідомлено, що податкові повідомлення-рішення №0-2657 від 27.06.2019 та №0-2657-2018 від 20.05.2019 були надіслані позивачу рекомендованим повідомленням про вручення на поштову адресу: АДРЕСА_1 та повернулися за закінченням терміну зберігання.

Вважаючи вказані податкові повідомлення неврученими, а грошові зобов`язання неузгодженими, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Податковий кодекс України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 267.1.1. пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу є об`єктами оподаткування.

За положеннями абз. 1 підпункту 267.2.1 пункту 267.2. статті 267 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з пунктом 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

У свою чергу, порядок обчислення та сплати податку визначено положеннями пункту 267.6 статті 267 ПК України. Підпунктом 267.6.1 вказаного пункту передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Так, згідно з підпунктом 267.6.2 цього пункту, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії паспорту позивача, з 26.10.1996 місцем проживання останнього є: АДРЕСА_2 .

З інформації, наданої Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 25.02.2020 вбачається, що податкові повідомлення-рішення №0-2657 від 27.06.2019 та №0-2657-2018 від 20.05.2019 були надіслані позивачу рекомендованим повідомленням про вручення на поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Так судом встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були направлені контролюючим органом на помилкову адресу та, відповідно, не отримані позивачем, що свідчить про те, що такі документи не є належним чином врученими платнику податків в розумінні вимог ст. 58 ПК України.

Згідно вимог пп. 14.1.175 ст. 14 ПК України тільки сума узгодженого грошового зобов`язання не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом є податковим боргом.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 28.08.2018 у справі № 802/467/16-а, висновки якої, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що грошові зобов`язання, визначені у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, не набули статусу узгоджених, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з позивача суми податкового боргу по транспортному податку з фізичних осіб за 2018 та 2019 роки, а відтак податкові повідомлення-рішення №0-2657 від 27.06.2019 та №0-2657-2018 від 20.05.2019 є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За приписами частини 8 цієї статті, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторонни, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати, винесене ГУ ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення №0-2657 від 27.06.2019 на суму 25000, 00 грн..

Визнати протиправним та скасувати, винесене ГУ ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення №0-2657-2018 від 20.05.2019 на суму 2083,33 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.С. Мазур