Справа № 946/5896/21
Суддя: Баннікова Н. В.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/5896/21
Провадження № 2-а/946/13/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді Баннікової Н.В.,

за участю секретаря: Зубенко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Поліцейського Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - Паламарчука Є.М. про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП та закритття адміністративного провадження відносно нього у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, та стягнення з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 10 000, стягнення судових витрат на користь держави з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Одеській області ДПП).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14.04.2021 року о 19.00 годині він знаходився у магазині «ТАВРІЯ-В» по вул.Михайлівська,14 у м. Ізмаїл Одеської області без маски, яку не носить за станом здоров`я. До нього підійшли двоє чоловіків у чорному одязі, які в порушення ч.3 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» не назвали свої прізвища, посади, спеціальні звання. І замість надання йому медичної допомоги почали розповідати йому, що він порушує ч.2 ст.44-3 КУпАП, наполягали, що в країні введено карантин і склали відносно нього постанову про адміністративне правопорушення. Зазначає, що перед винесенням постанови працівники поліції не роз`яснили йому його права, а отже порушили процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності, окрім того, на території України не було введено ані надзвичайного, ані воєнного стану, а отже позивач вважає, що законодавча норма щодо носіння маски/респіратора суперечить Конституції України щодо вільного пересування громадян, що допускається виключно за умов надзвичайного чи воєнного стану. Зазначив, що він знаходився у важкому стані, а тому, підписувати постанову - відмовився.

Ухвалою судді від 20.07.2021 р. адміністративний позов було залишено без руху (а.с.28).

16.08.2021 р. позивач подав заяву із додатком про поновлення троку звернення з позовом до суду та звільнення його від сплати судового збору (а.с.31-33).

Ухвалою судді від 20.08.2021 р. позивачу було поновлено пропущений строк звернення з позовом до суду, звільнено від сплати судового збору та відкрито провадження по справі за вищевказаним позовом (а.с.34).

Ухвалою суду від 18.10.2021 р. було замінено неналежного позивача (поліцейського) на належного - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (а.с.39).

20.01.2022 р. у судове засідання позивач не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином у відповідності до ч.1 ст. 129 КАС України шляхом надіслання текстового повідомлення з використанням мобільного зв`язку на номер телефону, зазначеного у відповідній письмовій заяві.

Виходячи зі змісту ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, зокрема, якщо неявка позивача перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим, неявка позивача розгляду справи судом не перешкоджає, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, відповідно до ст.205 КАС України.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення, посилаючись на те, що позивач у позовній заяві сам підтверджує факт його перебування у зазначений у постанові час у магазині « Таврія » без вдягнутих засобів індивідуального захисту, до того ж твердження позивача про те, що інспектором поліції перед складанням постанови йому не було роз`яснено його права, спростовуються наданими відповідачем відеозаписами зі службових нагрудних камер поліцейських. Інспектором поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було дотримано всі вимоги законодавства, позивач скористався своїми правами на власний розсуд, не надав інспектору письмового пояснення по суті вчиненого правопорушення, копію постанови отримувати відмовився. Оскільки будь-яких незаконних рішень, дій чи бездіяльності по відношенню до ОСОБА_1 не вчинялося, вважають позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

14.04.2021 року інспектором ІПП ДПП в Одеській області Паламарчуком Є.М. було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення Серії АПО18 № 587499, згідно змісту якої 14.04.2021 року о 19.10 годині у м. Ізмаїл по вул.Михайлівська,14 ОСОБА_1 перебував у магазині «Таврія В» без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовлені самостійно, чим порушив п.п.1 п.2 Постанови КМУ № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження заходів з метою запобігання COVID-19» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 44-3 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 44-3 КУпАП, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Статтею 3 Конституції України задекларовано як найвищу соціальну цінність здоров`я та безпеку людини, наявність у держави позитивного обов`язку охороняти життя людини та громадянина, у т.ч. з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-III, карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

Згідно підпункту 1 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 (надалі постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236), із відповідними змінами та в редакції чинній на час вчинення діяння, на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Так, диспозиція частини другої статті 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

З врахуванням викладеного, суд не погоджується із твердженням позивача, наведеним ним у своїй позовній заяві, про те, що носіння масок у випадках, передбачених законодавством України, зокрема ст.44-3 ч.2 КУпАП, суперечить Конституції України щодо вільного пересування громадян, що допускається виключно за умов надзвичайного чи воєнного стану, так як гарантоване ст.33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на вільне пересування, стосується вільного пересування по території держави, тобто у просторі, а не умов самого пересування, зокрема в громадських місцях.

При цьому постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 не конституційною не визнавалася, а отже відповідає Конституції України та іншим Законам України.

Згідно з п.8 ч.1ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, з наданої відповідачем разом із відзивом на позов копією відеозапису зі службових нагрудних камер поліцейських, вбачається знаходження позивача ОСОБА_1 в приміщенні магазину без вдягнутого засобу індивідуального захисту у вигляді захисної маски, що підтверджує порушення позивачем ОСОБА_1 підпункту 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 та вчинення тим самим адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 44-3 КУпАП, а також наявність у відповідача підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, з вказаного відеозапису вбачається, що позивачеві інспектором поліції перед складанням постанови було роз`яснено його права, від надання пояснень, отримання копії постанови та підпису позивач відмовився, було надано на вимогу позивача і документ у підтвердження повноважень робітника поліції тощо. Візуальних підтверджень знаходження позивача у важкому (поганому) стані здоров`я, які б заважали надати пояснення та/або отримання постанови та вчинення свого підпису судом також не встановлено. Навпаки, з наданого суду відеозапису вбачається, що позивач дуже довільно поводиться у магазині та із робітниками поліції, дискутує із ними тощо. Порушень з боку робітників поліції судом не встановлено.

Окрім того, ч.3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином законодавцем чітко визначено повноваження суду щодо рішень, які приймаються за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 33 Конституції України, ст. 3, 9, 10, 11, 77, 129, 205, 242, 244, 246, 255, 286 КАС України, Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Законом України «Про Національну поліцію», постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В.Баннікова