Справа № 360/4524/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року справа №360/4524/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі №360/4524/21 (суддя І інстанції Ірметова О.В., повне судове рішення складено 31.08.2021р. в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука Павла Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука Павла Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови від 09 серпня 2021 року ВП № 66444884 про арешт майна боржника.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Одночасно позивачу було роз`яснено, що даний спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач вважає, що даний спір підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Судом першої інстанції не було враховано, що частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що зі змісту постанови про арешт майна боржника від 09 серпня 2021 року ВП № 66444884, винесеної Приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком Павлом Васильовичем, вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебувають наказ Господарського суду Луганської області від 04 квітня 2016 року № 9/5014/969/2012 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 3 % річних в сумі 8206220,29 грн, пені в сумі 3411912,92 грн, інфляційних нарахувань в сумі 67926087,57 грн, судового збору за позовною заявою у розмірі 72801,99 грн; наказ Господарського суду Луганської області від 07 грудня 2016 року №913/518/13-г про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» інфляційних нарахувань в сумі 16629105,41 грн, 3 % річних в сумі 30577394,47 грн, а також витрат зі сплати судового збору в сумі 68820,00 грн; наказ Господарського суду Харківської області від 29 лютого 2016 року № 913/869/14 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» інфляційних витрат в сумі 26102541,19 грн, 3 % річних в сумі 17933755,02 грн, а також витрат зі сплати судового збору в сумі 10122,96 грн; наказ Господарського суду Харківської області від 21 грудня 2017 року № 913/869/14 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» інфляційних нарахувань в сумі 257096613,12 грн, 3 % річних в сумі 17933755,02 грн, а також витрат зі сплати судового збору в сумі 327263,04 грн..

Тобто, на виконанні у державного виконавця перебувають судові накази, видані Господарським судом Луганської області та Господарським судом Харківської області в порядку господарського судочинства.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII ( далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом № 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною першою статті 340 ГПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки постанова приватного виконавця від 09 серпня 2021 року ВП № 66444884 про арешт майна боржника винесена при виконанні зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднані судові рішення, ухвалені за правилами однієї юрисдикції господарської, її оскарження має відбуватись за правилами господарського судочинства шляхом подання скарги до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року (справа №127/9870/16-ц), від 30 січня 2019 року (справа №161/8267/17) та інших.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржується постанова приватного виконавця про арешт майна боржника, а тому на спірні правовідносини не поширюється положення частини 2 статті 74 Закону №1404-VIII.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскарження таких постанов (навіть в частині) відбувається в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 733/889/17.

Пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у відкритті провадження у справі та роз`яснено, що даний спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі №360/4524/21- залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі №360/4524/21- залишити без змін.

Повне судове рішення 25 січня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Геращенко