Справа № 360/4997/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року справа №360/4997/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача - Кузнєцової Ганни Петрівни на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 р. у справі № 360/4997/21 (головуючий І інстанції Тихонов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання здійснити дії, -

УСТАНОВИВ:

15 вересня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, за яким просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу нарахованої, але не виплаченої пенсії за періоди з 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019 в сумі 53 822,74 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену пенсію в розмірі 53 822,74 гривень за періоди з 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач на протязі тривалого часу не отримувала пенсію 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019. Розмір сформованої заборгованості складає 53 822,74 гривень.

Пенсія є єдиним джерелом існування позивача.

Для з`ясування причин порушення права на пенсійне забезпечення адвокат ОСОБА_2 направила до відповідача адвокатський запит. На запит адвоката надійшла відповідь від 30.08.2021 року №1200-0402-8/32842, якою поінформовано про суму нарахованої, але не виплаченої пенсії і те, що борг буде виплачено на умовах окремого порядку.

Позивач з бездіяльністю відповідача відносно не виплати нарахованої пенсії не згоден і вважає її протиправною.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 р. у справі № 360/4997/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої пенсії за періоди з 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за періоди з 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019. Рішення суду звернуто до негайного виконання у межах виплати пенсії за один місяць.

Не погодившись з таким рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за періоди з 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену пенсію в розмірі 53 822,74 гривень за періоди з 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , отримує пенсію за віком, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України (арк. спр. 2-3), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 3 зв.), довідки від 04.12.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 4).

Позивач 04.12.2017 звернулась до УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області із заявою про запит пенсійної справи з Ізюмського ОУПФУ Харківської області (арк. спр. 20).

Супровідним листом від 22.01.2018 № 2257/14-02 пенсійна справа позивача направлена до УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області, на якому зазначено, що пенсія виплачена по 31.03.2016 (арк. спр. 22).

Згідно з витягом з протоколу від 28.12.2017 № 123 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам на підставі пункту 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365 призначено (відновлено) соціальні виплати у вигляді пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, яким підтверджено проживання внутрішньо переміщеної особи за вказаною в заяві адресою (арк. спр. 21).

Розпорядженням УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області від 10.04.2018 № 2475 поновлено нарахування пенсії позивачу з 01.04.2016 (арк. спр. 22 зв.). Згідно з розпорядженням відповідача від 08.11.2018 на підставі порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 136, та одержання рекомендацій Міністерства фінансів України щодо зупинення державних виплат призупинено виплату пенсії позивачу з 01.11.2018 (арк. спр. 23).

Рішенням (розпорядженням) Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації від 11.02.2019 № 42 вирішено скасувати дію довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесено про це відомості до єдиної інформаційної бази про внутрішньо переміщених осіб (арк. спр. 23 зв.).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 у справі № 360/729/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 08 листопада 2018 року без номера про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 листопада 2018 року. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 листопада 2018 року (а.с.24-29).

У відзиві на позовну заяву вказано, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 по справі № 360/729/19 в межах суми стягнення за один місяць позивачу було нараховано та виплачено місячний розмір пенсії за травень 2019 року. Після набрання 12.06.2019 законної сили вищезазначеного рішення позивачу було поновлено нарахування та виплату пенсії з 01.09.2019, яка нараховується та виплачується по теперішній час (а.с. 18).

Зі змісту відзиву відповідача вбачається, що невиплачена позивачу пенсія за період з 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019 буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, після отримання відповідного фінансування (а.с. 18.).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Відповідача щодо невиплати заборгованості по пенсії за період з 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925 Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком.

Відповідно до додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925 Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України у Луганській області Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду в м. Лисичанську, Управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку, Управління Пенсійного фонду в Попаснянському районі, Управління Пенсійного фонду в Станично-Луганському районі реорганізовані шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Колегія суддів звертає увагу, що представник позивача оскаржує рішення суду в частині обрання судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача.

Суд першої інстанції зважаючи на обставини справи, дійшов висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача визнання бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсійних виплат та зобов`язання Відповідача виплатити Позивачу заборгованість з пенсійних виплат за період з 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019.

З таким висновком суду першої інстанції частково не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини третьої статті 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Щодо заборгованості по пенсії за період з 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019, то право Позивача на пенсію за вказаний період не є спірним.

Відповідачем пенсія за вказаний період нарахована у повному обсязі, однак, не виплачена з посиланням на пункт 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, враховуючи наведене Позивачу не сплачено заборгованості за минулий період.

Суд вважає таку позицію неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Посилання відповідача щодо невиплати пенсії на відсутність фінансування судом відхиляються з огляду на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи Кечко проти України (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 Бурдов проти Росії). Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів зазначає, що у спірний період пенсія позивачу нарахована, але не виплачена в сумі 53 822,74 грн., а тому представником позивача обрано вірний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом стягнення нарахованої, але не виплаченої суми пенсії.

Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, п. 3, 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача - Кузнєцової Ганни Петрівни на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 р. у справі № 360/4997/21 задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 р. у справі № 360/4997/21 змінити.

Абзац 3 резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 р. у справі № 360/4997/21 викласти в наступній редакції «Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження : 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , місце перебування : АДРЕСА_2 ) нараховану, але не виплачену пенсію за період з 01.04.2016 по 30.04.2018, з 01.11.2018 по 30.04.2019, з 01.06.2019 по 31.08.2019. у сумі 53 822,74 (п`ятдесят три тисячі вісімсот двадцять дві гривні сімдесят чотири копійки).

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 р. у справі № 360/4997/21 залишити без змін.

Повне судове рішення складено 18 січня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Геращенко