Справа № 120/5689/21-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5689/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян М.Б.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

12 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Смілянця Е. С. ,

за участю:секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.

представника відповідача: Якименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Оратівської селищної ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оратівської селищної ради, Оратівського селищного голови Лошак Галини Василівни про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Оратівської селищної ради (далі відповідач 1) та Оратівського селищного голови Лошак Г.В. (далі відповідач 2), в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати розпорядження Оратівського селищного голови Лошак Г.В. від 22.02.2021 № 21 "Про зупинення рішення Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради";

-визнати протиправною бездіяльність Оратівського селищного голови Лошак Г.В. щодо неналежної організації повторного розгляду рішення Оратівської селищної ради від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано розпорядження Оратівського селищного голови Лошак Г.В. від 22.02.2021 № 21 "Про зупинення рішення Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради";

-визнано протиправною бездіяльність Оратівського селищного голови Лошак Г.В. щодо неналежної організації повторного розгляду рішення Оратівської селищної ради від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради".

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Зокрема, відповідачем зазначено, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано ч.4 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в України".

Крім того, скаржник просив звернути увагу, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не застосовано правову позицію Верховного Суду у справах №813/5033/17, №2а-2378/11 та №381/329/17, чим порушено ч.5 ст.242 КАС України, що є підставою для постановлення окремої ухвали.

22.11.2021 від позивача, через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив відмовити у її задоволенні.

В судовому засіданні представник відповідача 1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Від позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, однак останнє залишене без розгляду, оскільки не підписане електронним цифровим підписом.

При вирішенні зазначеного клопотання колегія суддів також керується приписами частини 2 статті 313 КАС України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також ч.1 ст.309 КАС України, якою встановлено строки розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на засіданні постійної комісії з питань прав людини, законності, депутатської діяльності, етики та регламенту Оратівської селищної ради від 16.02.2021, зокрема розглядалося питання про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради.

Так, за змістом пункту 18 протоколу постійної комісії від 16.02.2021 б/н: "Відповідно до п. 4 ст. 47 Закону України "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради" постійна комісія з питань прав людини, законності, депутатської діяльності, етики та регламенту вирішила внести на розгляд сесії селищної ради питання "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради" та обрання ОСОБА_1 на посаду заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради.

Проект рішення прийнятий одноголосно".

Даний проект рішення винесено на сесію Оратівської селищної ради, яка відбулася 17.02.2021.

Згідно протоколу пленарного засідання 4 сесії 8 скликання від 17.02.2021, копія якого міститься в матеріалах справи вирішено: "Рішення про затвердження на посаду заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради прийняти".

Відповідно до списку реєстрації, що додається до вищезазначеного протоколу на другому пленарному засіданні 4 сесії 8 скликання від 17.02.2021 відбулося відкрите поіменне голосування про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради, за результатами якого проголосували "за" 24 із 27 присутніх депутатів, "проти"-2, "утримався"-1.

Із поіменного голосування вбачається, що Лошак Т.В. "за".

В подальшому Оратівським селищним головою Лошак Г.В. розроблено проект рішення Оратівської селищної ради "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради", яким вирішено: затвердити на посаду заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради ОСОБА_1 .

Однак, 22.02.2021 Лошак Г.В. прийнято розпорядження № 21 "Про зупинення рішення Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради", яким вирішено: зупинити дію рішення 4 сесії Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів"; винести на повторний розгляд Оратівської селищної ради рішення 4 сесії Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів" із врахуванням зауважень Оратівського селищного голови.

Вважаючи розпорядження № 21 від 22.02.2021 незаконним та необгрунтованим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У частині перші статті 140 Конституції України закріплено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади-жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста-самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

В свою чергу, частиною першою статті 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон № 280/97-ВР).

Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

За змістом частин першої, другої статті 12 Закону № 280/97-ВР сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.

У п.п.2, 3, 8 ч.4 ст.42 Закону № 280/97-ВР закріплено, що сільський, селищний, міський голова: організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради.

Ч.1 ст. 46 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян. (частина тринадцята статті 46 Закону № 280/97-ВР) .

Протоколи сесій сільської, селищної, міської ради, прийняті нею рішення підписуються особисто сільським, селищним, міським головою, районної у місті, районної, обласної ради - головою відповідної ради, у разі їх відсутності - відповідно секретарем сільської, селищної, міської ради, відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради, а у випадку, передбаченому частинами сьомою та восьмою цієї статті, - депутатом ради, який за дорученням депутатів головував на її засіданні (частина шістнадцята статті 46 Закону № 280/97-ВР).

Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством. Порядок доступу до засідань визначається радою відповідно до закону. Протоколи сесії ради є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (частина сімнадцята статті 46 Закону № 280/97-ВР).

У ч.ч.1,2 ст.59 Закону № 280/97-ВР закріплено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (частина третя статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

При цьому, частиною четвертою статті 59 вказаного Закону передбачено, що рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Отже, з огляду на норми Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільський голова наділений повноваженнями зупиняти рішення ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття і вносити його на повторний розгляд відповідної ради, який має бути проведений у двотижневий строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі №133/194/18.

Стосовно зауважень селищного голови, колегія суддів зазначає, що право накладати вето на рішення відповідної ради належить до дискреційних повноважень голови цієї ради, яке, в подальшому, може бути подолане самою радою.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими зокрема у постановах від 18 грудня 2019 року у справі 813/5033/17, від 25 червня 2020 року у справі №133/194/18.

На дану обставину посилається і представник відповідача, який, окрім іншого, зазначив, що самі по собі зауваження селищного голови не можуть бути предметом судового оскарження, оскільки належать до виключних повноважень останнього.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не заперечує наявності такого права у відповідача 2, а просить скасувати розпорядження від 22.02.2021 №21 з тих підстав, що прийняття останнього в подальшому призвело до порушення прав позивача та поставило його у нерівні умови по відношенню до інших осіб, рішення щодо яких прийнято на сесії Оратівської сільської ради, яка відбулася 17.02.2021, а також підстави, які слугували прийняттю спірного рішення, на думку останнього, є не підтвердженими.

Надаючи правову оцінку доводам сторін, колегія суддів виходить із такого.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради" обрано ОСОБА_1 на посаду заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради.

При цьому, як свідчить зміст п. 18 протоколу засідання постійної комісії від 16.02.2021 б/н пропозиція про обрання позивача заступником селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради, висунута саме Оратівським селищним головою Лошак Г.В .

Однак, 22.02.2021 Лошак Г.В. винесено розпорядження № 21 "Про зупинення рішення Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради", яким вирішено: зупинити дію рішення 4 сесії Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів" та винести на повторний розгляд Оратівської селищної ради рішення 4 сесії Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів" із врахуванням зауважень Оратівського селищного голови.

Підставою для зупинення рішення від 17.02.2021 зазначено наступне: "Законом України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень, яким є і Оратівська селищна рада, створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Відповідно до частини 3 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" проєкти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніше як за10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Проект рішення 4 сесії Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 року "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів" оприлюднено 16.12.2021, чим порушено положення частини третьої статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Крім того, відповідно до частини першої статті 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Відповідно до частини четвертої статті 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Відповідною профільною комісією селищної ради не надано висновки з питання "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів.

Таким чином, селищною головою зауважено, що через невиконання вимог законів порушено принципи служби в органах місцевого самоврядування, що передбачені ст.3 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування": верховенства права, демократизму, законності; гласності; рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки".

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону №280/97-ВР, згідно якої органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

В свою чергу, ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 21 грудня 2017 року у справі № 3-р/2017 зазначено, що виборче право означає можливість кожного громадянина України вільно обирати і бути обраним до органів державної влади та органів місцевого самоврядування в умовах свободи вираження поглядів і обміну думками та інформацією, вільного формування власного ставлення до участі у виборах, а обов`язковою складовою цього права є, зокрема, право на повагу до волевиявлення людини, її демократичного вибору та результатів виборів.

За приписами частини 15 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Отже, як вірно зауважено судом першої інстанції, підготовка і розгляд питань, вирішення яких належить до повноважень ради, виносяться на пленарні засідання ради і регулюється окрім Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ще й Регламентом ради.

Так, згідно п.2 ст.2 Регламенту Оратівської селищної ради, затвердженого рішенням Оратівської селищної ради від 15.12.2020 № 37, Регламент ради є обов`язковим для виконання всіма депутатами, селищним головою та іншими посадовими особами місцевого самоврядування.

У ч. 2 ст. 16 Регламенту зазначено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань земельних відносин та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше, ніж один раз на місяць.

Пропозиції до проекту порядку денного сесії ради вносяться селищним головою, депутатами, постійними комісіями, виконавчим комітетом (пункт 1 статті 17 Регламенту).

Пунктом 3 статті 17 Регламенту передбачено, що проекти рішень ради, які підлягають обговоренню, оприлюднюються на офіційному сайті ради, дошці оголошень селищної ради.

Проекти рішень ради оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти оприлюднюються негайно після їх підготовки (пункт 4 статті 17 Регламенту).

Частиною 3 статті 15 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації"унормовано, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Як слідує із протоколу засідання постійної комісії з питань прав людини, законності, депутатської діяльності, етики та регламенту від 16.02.2021 (питання, які були винесені на обговорення) та списку рішень прийнятих Оратівською селищною радою на сесії, яка відбулася 17.02.2021, опублікованих за посиланням: http://orativska.gromada.org.ua/4-sesiya-8-sklikannya-09-17-09-18-02-2021/, всі проекти рішень, які були погоджені постійною комісією прийняті, та їх дія зупинена не була, окрім питання "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів".

Крім того, судом першої інстанції досліджено, що публікація решти рішень, згідно списку обговорення постійної комісії, які були прийняті на сесії ради без накладення вето селищним головою, здійснювалась одночасно з даним рішенням, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість посилань на те, що публікація рішення здійсненна з порушенням норм Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Вищезазначене не спростовано представником відповідача 1 ні в суді першої, ні апеляційної інстанції.

Враховуючи прийняття інших проектів рішень згідно протоколу пленарного засідання 4 сесії 8 скликання Оратівської селищної ради від 17.02.2021, публікація яких є одночасною з публікацією проекту рішення "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів", колегія суддів вважає, що позивача поставлено в нерівне становище із іншими особами, рішення по яких були прийняті на засіданні комісії 16.02.2021.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про безпідставність посилань відповідача на ненадання профільною комісією селищної ради висновку з питання "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів", колегія суддів вказує на таке.

Відповідно до пункту 2 статті 9 Регламенту постійні комісії ради здійснюють свої контрольні функції щодо виконання рішень ради.

Згідно пунктів 6, 7 статті 17 Регламенту проекти рішень селищний голова або секретар (у випадку, коли сесія ради скликається депутатами у порядку, визначеному пунктом 6 статті 16 Регламенту, - уповноважена особа з числа депутатів, які ініціювали скликання сесії ради) передають відповідній профільній, суміжній та іншим постійним комісіям для подальшої роботи. Профільними комісіями є комісії, до повноважень яких Положенням про постійні комісії селищної ради віднесено підготовку та розгляд питань у межах компетенції ради.

Рішенням № 5 Оратівської селищної ради від 03.12.2020 "Про постійні комісії Оратівської селищної ради" утворено постійну комісію з питань прав людини, законності, депутатської діяльності, етики та регламенту, до компетенції якої входить, зокрема, вивчення та попередній розгляд проектів рішень селищної ради з питань, що відносяться до її компетенції.

Постійна комісія, окрім іншого, здійснює контроль за дотриманням і реалізацією Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів Верховної Ради України, Президента України та Кабінету Міністрів України.

Як вбачається з протоколу засідання постійної комісії з питань прав людини, законності, депутатської діяльності, етики та регламенту від 16.02.2021, комісією було розглянуто питання, яке віднесено до її компетенції, а саме "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів" та надано висновок щодо погодження кандидатури ОСОБА_1 на дану посаду.

Колегія суддів зазначає, що відсутність висновку профільної комісії дійсно є суттєвою підставою для зупинення виконання рішення сесії селищної ради, однак в даному випадку встановлено, що такої підстави на момент прийняття спірного рішення від 17.02.2021 не існувало.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції вказує на наступне.

Як було зазначено вище, частиною 4 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що зупиненене селищним головою рішення має бути внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення.

Так, розпорядженням № 21 від 22.02.2021 вирішено внести на повторний розгляд Оратівської селищної ради рішення 4 сесії Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів" із врахуванням зауважень Оратівського селищного голови.

26.02.2021 Оратівською селищною головою Лошак Г.В. винесено розпорядження №28 "Про скликання позачергової 5 сесії селищної ради 8 скликання " на 03 березня 2021 року у п.30 якого заплановано повторний розгляд рішення 4 сесії 8 скликання Оратівського селищної ради від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів".

Однак, як свідчить зміст наданих відповідачем витягів із протоколів пленарних засідань позачергових сесій від 03.03.2021 та 16.03.2021, хоча в порядок денний і було включено питання щодо повторного розгляду рішення 4 сесії 8 скликання Оратівського селищної ради від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів", на голосування дане питання не ставилося ні 03.03.2021, ні 16.03.2021.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що повторний розгляд рішення "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів" мав відбутися не пізніше 03.03.2021, що в свою чергу свідчить про неналежну організацію Оратівським селищним головою щодо повторного розгляду рішення "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів".

Варто звернути увагу, що станом на момент подання даного позову, та й на час розгляду справи, повторний розгляд Оратівської селищної ради рішення 4 сесії Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів" не відбувся.

Поряд з цим, колегія суддів вважає безпідставними твердження представника апелянта про те, що Лошак Г.В. виконано всі обов`язки, покладені на неї законом та Регламентом щодо винесення на повторний розгляд питання "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів", оскільки ст.42 Законом № 280/97-ВР саме на голову відповідної ради покладено обов`язок не тільки внесення пропозицій, а й формування порядку денного сесій ради і головування на пленарних засіданнях ради. Однак, як підтверджено матеріалами справи питання "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів", на голосування ні 03.03.2021, ні 16.03.2021 не виносилося.

Із документів, наданих відповідачем та матеріалів справи не вбачається чому у визначену дату 03.03.2021 не проводилася позачергова 5 сесія 8 скликання селищної ради (ким перенесена), на яку було винесене питання, зупинене розпорядженням №28 від 22.02.2021 "Про зупинення рішення Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради".

Згідно розпорядження №34 від 05.03.2021 відновлено відкладене 03.03.2021 пленарне засідання позачергової 5 сесії 8 скликання селищної ради та призначено на 16.03.2021.

Однак, за змістом протоколу пленарного засідання позачергової 5 сесії 8 скликання від 16.03.2021 дане питання щодо повторного розгляду рішення 4 сесії 8 скликання Оратівської селищної ради від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради" було виключено із порядку денного сесії, без зазначенння підстав чи мотивів.

Подальшого розгляду даного питання відповідачем 2 не ініційовано та відповідно рішення щодо останнього не прийнято.

Посилання відповідача на те, що права позивача не порушено, зважаючи на те що у визначений термін головою Оратівської селищної ради винесено питання на сесію є передчасним та необгрунтованим, оскільки до даного часу позивачем не реалізовано свого права щодо вирішення питання про обрання на посаду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує на те, що хоча накладати вето на рішення відповідної ради і належить до дискреційних повноважень голови цієї ради, останній не звільняється від обов`язку при прийнятті такого рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Як з`ясовано під час розгляду справи відповідачем 2 такого обов`язку не дотримано. Крім того, прийняття Лошак Г.В. спірного рішення в подальшому потягло за собою триваюче порушення передбаченого Конституцією України права позивача, відносно обрання.

Щодо посилань представника скаржника на те, що судом першої інстанції не дотримано ч.5 ст.242 КАС України, оскільки не враховано висновків Верховного Суду низки справ у аналогічних правовідносинах, колегія суддів зазначає слідуюче.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказана правова норма кореспондується з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Проте, жодна із цих норм не містить для судів обов`язку, враховувати правові позиції Верховного Суду за виключенням судових рішень, ухвалених по зразкових справах (ч.3 ст.291 КАС України) та Великої Палати Верховного Суду, до повноважень якої зокрема входить здійснення перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права (п.1 ч.2 ст.45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Слід зазначити, що під час судового розгляду, суд має врахувати всі обставини справи та надати належну правову оцінку доводам сторін, сама лише наявність практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, не може бути єдиною та беззаперечною підставою для прийняття рішення на користь тієї чи іншої сторони.

Відносно посилання апелянта на те, що до даних правовідносин застосуванню підлягає ч.5 ст.122 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС встановлено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Предметом спору у даній справі є розпорядження Оратівського селищного голови Лошак Г.В. від 22.02.2021 № 21 "Про зупинення рішення Оратівської селищної ради 8 скликання від 17.02.2021 "Про заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради".

Однак вказане розпорядження не є документом, який передбачає прийняття, звільнення з посади чи проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування, оскільки стосується лише винесення на голосування питання про затвердження ОСОБА_1 на посаду заступника.

В той же час, рішення про призначення позивача на посаду, чи відмову в призначенні на посаду відповідачем 1 не прийнято, що унеможливлює відлік місячного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Велика Палата у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 9901/56/20 зокрема зазначила, що вочевидь порушення прав, свобод чи інтересів особи у випадку видання правозастосовного акта не може відбутися раніше набрання ним чинності, оскільки саме з набранням чинності цим актом пов`язується зміна певного правового становища особи.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає помилковими твердження скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Визначаючись щодо правомірності рішення першої інстанції в частині судових витрат, колегія суддів виходить зі слідуючого.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч. 6 та ч. 7 ст. 132 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У ч.4 с.139 КАС України закріплено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7, 9 статті 139 КАС врегульовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 та від 19.12.2019 у справі №520/1849/19.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18 Верховний Суд висловив думку, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Подібний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги-домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги-види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

За правилами статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно визначення, наведеного у статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу на підставі договору про надання правової допомоги № 1-032 від 01.06.2021

За умовами цього договору гонорар виплачується в день підписання Акту виконаних робіт.

Так, згідно акта приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги № 1-032 від 01.06.2021 винагорода за надання правової допомоги складає 9400 грн.

Згідно квитанції № 1/032 від 20.08.2021 адвокат Олійник О.Л. за надання правової допомоги згідно договору № 1-032 від 01.06.2021отримав від ОСОБА_1 9400 грн.

Разом з тим, в апеляційній скарзі зазначено, що відповідачі не мали змоги заявити клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки розгляд справи проводився в порядку письмового провадження.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що скаржник, після ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі, будучи обізнаним про суму витрат стягнених судом на користь позивача за отримання правничої допомоги, не був позбавлений права та можливості в апеляційній скарзі навести обгрунтування своєї позиції щодо завищення суми вказаних витрат, однак таким право не скористався.

Саме лише посилання на те, що судом завищено такі витрати, не може бути підставою для їх зменшення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Оратівської селищної ради залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 січня 2022 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Смілянець Е. С.