Справа № 420/11820/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/11820/21

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 14.09.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі - ГУПФ) України в Одеській області про:

- визнання протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо обмеження з 01 квітня 2019 року перерахованої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі №420/4204/21 ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром;

- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2019 року без обмеження її максимальним розміром.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що рішенням Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ) зі змінами, а саме: ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, згідно з якими максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а тому, дії ГУПФ України в Одеській області щодо обмеження його пенсії максимальним розміром суперечать законодавству України.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що починаючи з 01 січня 2018 року, згідно із ст. 2 Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон №3668-VI) максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону №2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо обмеження ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року перерахованої пенсії максимальним розміром.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2019 року без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справ.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, судом першої інстанції проігноровано те, що починаючи з 01 січня 2018 року згідно із ст. 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону №2262-ХІІ не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Враховуючи викладене, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст. 2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. Таким чином, законних підстав для виплати пенсії позивачу в розмірах більших, ніж передбачено ст. 2 Закону №3668-VI у ГУПФ України в Одеській області немає, оскільки це призведе до порушення норм чинного законодавства.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 з 2010 року перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області та отримує пенсію, призначену у відповідності до Закону №2262-ХІІ.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року по справі №420/4204/21 було середі іншого зобов`язано ГУПФ України в Одеській області провести з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також усіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення в розмірах, визначених в довідці про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії від 22 лютого 2021 року №ЮО111042, виданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, виходячи з 71% грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року по справі №420/4204/21 ГУПФ України в Одеській області 03 червня 2021 року було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року. Розмір пенсії після перерахунку, виходячи з 71% сум грошового забезпечення позивача, становить 21 216,36 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, пенсія позивачу з урахуванням максимального розміру (десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність) з 01 квітня 2019 року виплачувалась у розмірі 14 970 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що факт визнання Конституційним Судом України такого обмеження розміру пенсії таким, що не відповідає ст. 117 Конституції України, свідчить про протиправність застосування аналогічних положень Закону №3668-VI при перерахунку пенсії позивача.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що норми-принципи ч.5 ст. 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто, заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Отже, оскільки зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства чи шляхом ігнорування рішень Конституційного Суду України та конституційних прав.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 46, п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 1-1, 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України №2262-XII зі змінами, а саме: ч.7 ст. 43 вказаного Закону, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 грн.

Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 положення ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Фактично з 20 грудня 2016 року ч.7 ст. 43 в Законі №2262-ХІІ вважається такою, що відсутня.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при обмеженні перерахованої позивачу пенсії, пенсійний орган керувався нормами ст. 2 Закону №3668-VI (в останній чинній редакції).

Відповідно до ст. 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до (…)"Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", (…), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до (…) "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(…), не може перевищувати 10 740 гривень.

Положення Закону №3668-VI, які застосовані ГУПФ України в Одеській області при обмежені пенсії позивача, не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (крім втрати чинності ст. 2 в частині поширення її дії на Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI, як такої, що є неконституційною, на підставі Рішення Конституційного Суду №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року).

Проте, відповідно до ст. 1-1 Закону України №2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону №2262-ХІІ та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Закон України №2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося ч.7 ст. 43 Закону України №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016 року, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень Закону України №3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону України №2262-XII.

Таким чином колегія суддів вважає помилковими посилання ГУПФ України в Одеській області на те, що Закон №3668-VI має застосовуватися до правовідносин, які не врегульовані нормами Закону №2262-XII.

Колегія суддів вказує, що застосування положень Закону №3668-VI по відношенні до військовослужбовців фактично нівелює наслідки прийняття рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає ст. 17 Конституції України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 05 лютого 2020 року у справі №815/357/18, від 16 квітня 2020 року у справі №620/1285/19, від 30 жовтня 2020 року у справі №522/16881/17.

Висновки по даній справі не спростовують можливість застосування норм Закону України №3668-VI по відношенні до осіб, щодо яких положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними Законами, які у встановленому порядку неконституційними не визнано.

Вказана вище правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі №813/678/18 та від 09 лютого 2021 року у справі №640/2500/18, яку апеляційний суд відповідно до положень КАС України враховує при вирішенні спору та застосуванні норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 21 травня 2021 року по справі №347/2083/16, стосовно того, що до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 2 Закону №3668-VI, оскільки в даному випадку норми спеціального Закону до якого відсилають положення вказаної ст. 2 Закону №3668-VI визнано протиправними та нечинними, оскільки обставини вказаної справи не є тотожними до обставин даної справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про протиправності дій пенсійного органу в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 , максимальним розміром.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 20 січня 2022 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.