Справа № 620/9968/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9968/21 Суддя першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, в якому просив:

- відмову відповідача виплатити матеріальну допомогу для соціально-побутових питань та матеріальну допомогу для оздоровлення за 2020 та 2021 роки, за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 18.05.2021 року - визнати протиправною;

- стягнути з відповідача на його користь матеріальну допомогу для соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2020 та 2021 роки, за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 18.05.2021 року;

- відмову відповідача виплатити утримані під час незаконного звільнення на підставі визнаного протиправним та скасованого судом наказу управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 27.06.2019 року №155-ос суми грошового забезпечення за 23 дні щорічної основної відпустки за 2019 рік, у зв`язку із незаконним його звільненням - визнати протиправною;

- стягнути з відповідача на його користь суму утриманих коштів грошового забезпечення за 23 дні щорічної основної відпустки за 2019 рік;

- стягнути з відповідача 9382,38 грн. середнього заробітку, збільшеного на коефіцієнт підвищення за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 12.12.2020 року;

- зобов`язати відповідача внести до наказу №90-ос/дск від 18.05.2021 року про поновлення його на займаній посаді в частині зміни дати надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зазначивши дату надання відпустки « 18.05.2021»;

- відмову відповідача видати позивачу після поновлення у зв`язку із незаконним звільненням на займаній посаді службове посвідчення - визнати протиправною;

- зобов`язати відповідача видати йому службове посвідчення;

- відмову відповідача нарахувати йому дні невикористаної щорічної основної відпустки, з урахуванням його вислуги років за період вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 18.05.2021 року у зв`язку із незаконним звільненням, - визнати протиправною;

- зобов`язати відповідача нарахувати йому дні невикористаної щорічної основної відпустки з урахуванням вислуги років за період вимушеного прогулу з 28.06.2019 по 18.05.2021 року;

- відмову відповідача зарахувати йому у пільговому обчисленні один місяць служби за півтора місяця за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року до 18.05.2021 року у зв`язку із незаконним звільненням - визнати протиправною;

- зобов`язати відповідача зарахувати йому в пільговому обчисленні один місяць служби за півтора місяця за займаною посадою з дати поновлення на посаді, з 28.06.2019 року. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року закрито провадження в адміністративній справі в частині вимог про зобов`язання відповідача внести до наказу №90-ос/дск від 18.05.2021 року зміни в даті надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зазначивши дату надання відпустки « 18.05.2021».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, надати у постанові оцінку законності прийняття відповідачем рішення про визначення дати початку соціальної відпустки для позивача у минулому періоді часу, коли позивач фактично перебував на службі та протягом часу вимушеного прогулу, а також іншим доводам та обґрунтуванням апеляційної скарги.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

22 листопада 2021 року, відповідно до штампів вхідної кореспонденції суду Вх.№ 47987 та 47990, позивачем надіслано клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги, відповідно до змісту якого позивач просив врахувати, що на електронне звернення ОСОБА_1 від 11.11.2021 року Департаментом з питань праці Державної служби України з питань праці листом № 7470/4/4.1-ЗВ-21 від 17.11.2021 року було надано роз`яснення, що «законодавством про працю не передбачено можливості надання відпустки працівнику у минулому періоді», просив врахувати дане доповнення та надати йому оцінку у рішенні суду.

20 грудня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 54690, від Управління Служби безпеки України в Чернігівській області до суду надійшов відзив, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, наголошує, що на виконання рішення суду у справі № 620/2084/19 ОСОБА_1 з 28.06.2019 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 1 сектору відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю та відповідно до Закону України «Про відпустки», як це було зазначено в рішенні суду, надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку без збереження грошового забезпечення з 13.05.2021 року по 05.03.2022 року.

20 грудня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 54587, від ОСОБА_1 надійшла до суду відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач не погоджується з доводами та обґрунтуваннями відповідача, викладених у вказаному вище відзиві, наголошує, що наказ відповідача № 90-ос/дск від 18.05.2021 року в частині надання позивачу відпуски по догляду за дитиною до трьох років в минулому періоді з 13.05.2019 року не підлягає виконанню на підставі ст. 60 Конституції України, у зв`язку з чим такий наказ в частині надання ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною може бути виконаний лише з дати його підписання з 18.05.2021 року.

21 грудня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 54961, позивачем надіслано заяву про розгляд справи без його участі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року - без змін.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року судом було зобов`язано Управління Служби безпеки України в Чернігівській області (14013, м. Чернігів, вул. Шевченка 28, ) надати у строк до 11 січня 2022 року наступні документи:

- Інструкцію про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям СБУ, затвердженої наказом ЦУ СБУ від 10.04.2018 №515/дск, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.04.2018 за №512/31964 (в частині, що стосується спірних правовідносин);

- Інструкцію про порядок оформлення, обліку, видачі та знищення службових посвідчень співробітників СБУ, затвердженої наказом ЦУ СБУ від 05.04.2019 №555/дск (в частині, що стосується спірних правовідносин), продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін, розгляд справи відкладено на 18.01.2022 року.

10 січня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 1/02.11-22/22 ДСК, від Управління Служби безпеки України в Чернігівській області надійшли витребовувані документи, які колегією суддів були дослідженні в порядку, що передбачено нормами чинного законодавства та повернуті адресату за результатами розгляду справи.

17 січня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 2384, від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення по справі разом із копією постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 620/6191/21 від 13.01.2022 року та просив врахувати, викладені у ній факти при прийнятті рішення у даній справі.

18 січня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 2527, від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому позивачем було зазначено, що останнім, 24.1.2021 року в порядку виконання рішення було подано позовну заяву у справі № 620/2084/19 про визнання протиправними дій відповідача про визначення в минулому періоду дати початку відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, але рішення на даний час не прийнято, втім у разі можливості розгляду даної справи за наявними матеріалами просив розглянути її без участі позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язковою умовою для набуття особою права на отримання матеріальної допомоги для оздоровлення є відбуття нею у чергову щорічну відпустку. Разом з тим, чинним законодавством не передбачено можливості отримання військовослужбовцем права на таку відпустку при одночасному перебуванні у відпустці по догляду за дитиною, оскільки протягом вказаного періоду він не перебуває на службі, не виконує службові обов`язки та не отримує грошове забезпечення, у зв`язку з чим позивач не набув права на отримання матеріальної допомоги для оздоровлення (у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною по досягнення нею 3-річного віку), з аналогічних підстав у позивача відсутнє право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (в силу приписів Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затверджену наказом від 10.04.2018 №515/ДСК), окрім того, оскільки позивач не відпрацював на службі з моменту поновлення на посаді необхідну кількість часу і з 13.05.2019 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, утримані при звільненні кошти за 23 дні відпустки поверненню не підлягають, також відсутні підстави для стягнення з відповідача 9382,38 грн. середнього заробітку, збільшеного на коефіцієнт підвищення за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 12.12.2020 року, адже з аналізу наявних у матеріалах справи довідок від 07.07.2021 року №120 та від 18.10.2021 року №252 встановлено, що посадовий оклад позивача в період, протягом якого за ним зберігався середній заробіток, залишався незмінним, разом з тим, на виконання рішення суду від 14.08.2020 року у справі №620/2084/19 ОСОБА_1 поновлений із 28.06.2019 року на службі, тобто є особою, приналежною до СБУ, відповідач зобов`язаний видати йому відповідне службове посвідчення Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з витягу з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах Служби безпеки України.

Наказом Голови Служби безпеки України від 14.06.2019 року №770-ос позивача звільнено зі служби, а наказом начальника Управління СБУ в Чернігівській області від 27.06.2019 року №155-ос ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу.

Позивач не погодився зі своїм звільненням та звернувся до суду із відповідним позовом.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року у справі №620/2084/19 (залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 року), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано наказ Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 27.06.2019 р. №155-ос в частині виключення зі списків особового складу старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 1 сектора Відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Чернігівській області підполковника ОСОБА_1 ;

визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Чернігівській області щодо ненадання з 13.05.2019 р. ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 1 сектора Відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Чернігівській області з 28.06.2019 року;

зобов`язано Управління Служби безпеки України в Чернігівській області надати позивачу відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно його рапорту від 13.05.2019 року;

стягнуто з Управління Служби безпеки України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 28.06.2019 року по 14.08.2020 року в розмірі 242500,50 грн.;

в решті позовних вимог відмовлено (а.с. 49-54).

На виконання вказаного рішення суду, наказом Управління СБУ в Чернігівській області від 18.05.2021 року №90-ос/дск поновлено ОСОБА_1 з 28.06.2019 року на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 1 сектору Відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Чернігівській області. Також надано позивачу відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13.05.2019 року по 05.03.2022 року.

25.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Управління СБУ в Чернігівській області із заявою, у якій просив:

- надати витяг з наказу про поновлення його на займаній посаді;

- внести записи про поновлення його на займаній посаді у військовий квиток та здійснити заміну військового квитка офіцера запасу на службове посвідчення встановленого зразка;

- надати довідку про вислугу років в календарному та пільговому обчисленні; надати довіку про кількість невикористаних днів щорічної основної відпустки за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по дату поновлення на займаній посаді;

- надати довідку про структуру (складові) його грошового забезпечення станом на квітень-травень 2019 року;

- виплатити йому незаконно відраховані на підставі визнаного протиправним та скасованого судом наказу УСБУ в Чернігівській області від 27.06.2019 року №155-ос суми грошового забезпечення за 23 дні щорічної основної відпустки за 2019 рік;

виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 та 2021 роки (а.с. 8).

Листом від 09.08.2021 року за №74/11/В-165/14/433 УСБУ в Чернігівській області повідомило позивачу, що станом на 06.08.2021 року вислуга років ОСОБА_1 складає 22 роки 00 місяців 23 дні в календарному обчисленні та 01 рік 03 місяці 13 днів - в пільговому. Загальна вислуга років - 23 роки 04 місяці 06 днів. Також повідомлено, що до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, зараховується час фактичної роботи протягом робочого року, за який надається відпустка, таким чином, оскільки з 13.05.2019 року позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, щорічна відпустка йому надана не може бути до фактичного завершення попередньої відпустки. Також відповідач зазначив, що за наведених обставин ОСОБА_1 не може бути виплачена матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань. Для внесення запису в трудову книжку та військовий квиток офіцера позивачу необхідно прибути з вищевказаними документами до приміщення УСБУ в Чернігівській області. Службове посвідчення співробітника СБУ буде видано після того, як ОСОБА_1 приступить до виконання службових обов`язків на оперативній посаді (а.с. 19-20). Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України та враховуючи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межах заявлених апеляційних вимог.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Щодо позовних вимог про визнання протиправної відмови та зобов`язання відповідача виплатити матеріальну допомогу для соціально-побутових питань, матеріальну допомогу для оздоровлення за 2020 та 2021 роки за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 18.05.2021 року, варто зазначити наступне.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про Службу безпеки України» кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби.

Статтею 20 Закону України «Про Службу безпеки України» встановлено, що на військовослужбовців Служби безпеки України поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

Відповідно до Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами (стаття 1-2).

Статтею 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.

Наказом Служби безпеки України від 14 жовтня 2008 року №772 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, пунктом 6.1 якої установлено, що надання військовослужбовцям Служби безпеки України відпусток провадиться відповідно до розділу VI Положення та чинного законодавства України на підставі поданих ними у встановленому порядку рапортів, погоджених з безпосередніми (прямими) начальниками.

Щорічні основні відпустки військовослужбовцям надаються у терміни, визначені у графіках щорічних основних відпусток військовослужбовців на наступний рік (далі - графік відпусток) з дотриманням вимог щодо забезпечення надійного функціонування органу, підрозділу, закладу, установи Служби безпеки України, підтримання мобілізаційної готовності та розрахунку щомісячного перебування у відпустці не більше 30 відсотків його військовослужбовців. У вищих військових навчальних закладах щомісячні норми надання військовослужбовцям постійного складу чергових відпусток визначаються керівниками навчальних закладів.

Пунктом 6.2 Інструкції установлено, що щорічна основна відпустка має бути використана протягом календарного року та визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких на вимогу військовослужбовця вона може переноситись. Перебування військовослужбовця у відпустці по догляду за дитиною до такого переліку не відноситься.

Також пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до матеріалів справи, після поновлення ОСОБА_1 з 28.06.2019 року на службі на виконання рішення суду, йому з 13.05.2019 року (також на виконання рішення суду) надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку терміном до 05.03.2022 року, тобто з 13.05.2019 року позивач не виконує службові обов`язки та не отримує грошове забезпечення. Вказаного позивачем не заперечується та матеріалами справи не спростовано, отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, обов`язковою умовою для набуття особою права на отримання матеріальної допомоги для оздоровлення є відбуття нею у чергову щорічну відпустку. Разом з тим, чинним законодавством не передбачено можливості отримання військовослужбовцем права на таку відпустку при одночасному перебуванні у відпустці по догляду за дитиною, оскільки протягом вказаного періоду він не перебуває на службі, не виконує службові обов`язки та не отримує грошове забезпечення, отже надання позивачу спірної матеріальної допомоги для оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань є неможливим.

Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, варто зазначити, що відповідно до Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затверджену наказом від 10.04.2018 р. №515/ДСК, якою урегульовано порядок отримання військовослужбовцями Служби безпеки України, зокрема, допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зокрема п. 16, 17 передбачено, що допомога на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань виплачується на підставі відпускного посвідчення, за яким військовослужбовець відбуває у чергову відпустку, в той час як було вказано вище, ОСОБА_1 з 13.05.2019 року (на виконання рішення суду) надано відпустку по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, що в свою чергу виключає можливість для надання щорічної відпустки позивачу та, як наслідок, виплати допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.04.2021 року у справі №461/1303/19, не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки обставини спору у вказаній справі є відмінними від тих, що розглядаються судом, отже дана позиція Верховного Суду не є релевантною в межах спірних правовідносин.

З урахуванням вищевикладеного не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправної відмови УСБУ в Чернігівській області нарахувати йому дні невикористаної щорічної основної відпустки, з урахуванням вислуги років за період вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 18.05.2021 року, як похідної.

Щодо позовних вимог про визнання протиправної відмови відповідача виплатити ОСОБА_1 утримані під час незаконного звільнення суми грошового забезпечення за 23 дні щорічної основної відпустки за 2019 рік та стягнення вказаних коштів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки від 18.10.2021 року №252, із позивача при звільненні утримано кошти за 23 дні відпустки, що надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу (а.с. 74).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не було відпрацьовано на службі з моменту поновлення на посаді необхідну кількість часу і з 13.05.2019 року останній перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зазначені кошти на час розгляду даної справи поверненню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 9382,38 грн. середнього заробітку, збільшеного на коефіцієнт підвищення за час вимушеного прогулу з 28.06.2019 року по 12.12.2020 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), пунктом 10 якого було передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

З аналізу змісту вказаної норми вбачається, що вона поширюється на правовідносини виключно у випадку підвищення тарифних ставок і посадових окладів працівника у період, протягом якого за ним зберігався середній заробіток.

Разом з тим, з аналізу наявних у матеріалах справи довідок від 07.07.2021 р. №120 та від 18.10.2021 №252 р. (а.с. 10, 74) встановлено, що посадовий оклад позивача в період, протягом якого за ним зберігався середній заробіток, залишався незмінним, у зв`язку з чим у задоволенні даної позовної та апеляційної вимоги також слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання УСБУ в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 в пільговому обчисленні один місяць служби за півтора місяця за займаною посадою з дати поновлення на посаді, з 28.06.2019 року, варто зазначити наступне.

Відповідно до матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 у вказаній частині мотивовані порушенням відповідачем його права на пенсійне забезпечення, передбачене Законом України від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку із невірним розрахунком пільгової вислуги років при звільненні.

Так, відповідно до пункту 7.3 Інструкції №772 перед поданням військовослужбовця до звільнення з військової служби уточнюються дані про проходження ним служби, у разі необхідності документально підтверджуються періоди його служби, що підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні й окремо на пільгових умовах, і відповідно до чинного законодавства обчислюється вислуга років на пенсію. Обчислена вислуга років оголошується військовослужбовцю під розпис. Заперечення військовослужбовця щодо розрахунку вислуги років розглядаються відповідними підрозділами кадрового забезпечення, фінансовими та юридичними підрозділами, і за ними приймаються рішення перед поданням військовослужбовця до звільнення з військової служби. Також проводиться уточнення використаних днів щорічної основної відпустки

Разом з тим, наказ УСБУ в Чернігівській області від 27.06.2019 р. № 155-ос, відповідно до якого позивача виключено зі списків особового складу та здійснено розрахунок його вислуги років у пільговому та календарному обчисленні, рішенням суду від 14.08.2020 року у справі №620/2084/19 скасований. Рапорт про звільнення з органів СБУ позивач не подавав, відповідно, на даний час його право на пенсійне забезпечення не є порушеним, оскільки новий розрахунок вислуги років не проводився.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, і просити про їх захист.

Отже, завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 у справі №826/16634/16, від 05.09.2018 у справі №826/8956/17 та від 12.06.2018 у справі №826/4406/16, яка в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання УСБУ в Чернігівській області зарахувати йому пільгове обчислення років, з огляду на передчасність заявлених вимог.

На переконання колегії суддів не заслуговує на увагу посилання позивача на лист Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці № 7470/4/4.1-ЗВ-21 від 17.11.2021 року, яким було надано роз`яснення, що «законодавством про працю не передбачено можливості надання відпустки працівнику у минулому періоді», з огляду на некоректність поставлених позивачем запитань, адже на виконання рішення суду, ОСОБА_1 було надано не просто відпустку, а відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що є особливим видом відпустки, чого позивачем у поставлених запитаннях не було вказано, як і не було зазначено про те, що надання відпустки було здійснено на виконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Повний текст виготовлено 18 січня 2022 року.