Справа № 400/4721/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 р.м. ОдесаСправа № 400/4721/21
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

09.08.2021 року;

Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Крусяна А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 20.02.2020 року №77/03.18-р про відмову в перерахунку пенсії, відповідно до заяви від 11.02.2020 року, з врахуванням довідки про заробітну плату від 11.02.2020 року №5, через відсутність сплати страхових внесків Фермерським господарством «Царське село»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок пенсії, відповідно до заяви від 11.02.2020 року, з врахуванням довідки Фермерського господарства «Царське село» про заробітну плату від 11.02.2020 року №5 та виплатити недоотриману пенсію.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 2018 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та одержує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У тому числі, на виконання судового рішення, яке набрало законної сили в іншій справі, Управлінням зараховано до страхового стажу період його роботи з 1992 року по 1995 року в Фермерському господарстві «Царське село». В лютому 2020 року позивач також звертався в Управління із заявою про перерахунок призначеної пенсії з урахуванням відомостей про дохід, одержаний у вказаний період роботи в фермерському господарстві. Позивач вказує, що ним виконано вимоги ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та представлено територіальному управлінню Пенсійного фонду України належні відомості про заробітну плату, що враховується у розрахунок пенсії. Однак, відповідач без наведення належних правових підстав у задоволенні вимог позивача відмовив, у зв`язку із чим він вимушений звертатись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 20.02.2020 року №77/03.18-р про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, відповідно до заяви від 11.02.2020 року, з врахуванням довідки про заробітну плату від 11.02.2020 року №5.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести з 01.02.2020 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до заяви від 11.02.2020 року, з врахуванням довідки Фермерського господарства «Царське село» про заробітну плату від 11.02.2020 року №5 та виплатити недоотриману пенсію.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 908 грн.

Проаналізувавши положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески покладається на страхувальника незалежно від фінансового стану платника. В свою чергу, позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З огляду на те, що заробітна плата позивача за спірний період підтверджена належними відомостями, виданими зареєстрованою в установленому порядку юридичною особою, а несплата страхових внесків не може мати негативні наслідки для пенсіонера, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність рішення органу пенсійного фонду, наявність підстав для його скасування із зобов`язанням відповідача вчинити відповідні дії в судовому порядку.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та обставинам справи і помилково не враховано, що час роботи в селянському (фермерському) господарстві зараховується до загального і безперервного стажу роботи, у тому числі на підставі документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування. Відомості про заробітну плату у відповідний період мають підтверджуватись первинними документами, зокрема, підлягають оформленню на підставі рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату юридичною особою.

Апелянт вказує, що за спірний період роботи позивача відсутня інформація щодо нарахування та сплати внесків фермерським господарством, а обставини щодо не поширення на позивача наслідків несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є необґрунтованими. Таким чином, при прийнятті оспорюваного рішення відповідач діяв провомірно і в межах своїх повноважень, а тому підстави для задоволення позову у суду першої інстанції були відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, позивач з 2018 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та одержує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року по справі №1440/2101/18, яке набрало законної сили 24.06.2019 року, зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області перерахувати призначену пенсію ОСОБА_1 з врахуванням періоду роботи з квітня 2008 року по серпень 2009 року в Приватному підприємстві «Лідія» та з 07.04.1992 по 16.09.2017 року у Фермерському господарстві «Царське село».

В лютому 2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії, обчисленої відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням заробітної плати, яку ним отримано на посаді голови Фермерського господарства «Царське село» в період роботи з серпня 1992 року по лютий 1995 року.

На підтвердження своїх вимог позивач надав територіальному управлінню Пенсійного фонду України довідку від 11.02.2020 року №5.

Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 20.02.2020 року №77/03.18-р відмовлено позивачу у перерахунку пенсії відповідно до заяви від 11.02.2020 року з урахуванням довідки про заробітну плату від 11.02.2020 року №5 через відсутність сплати страхових внесків фермерським господарством.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, посилаючись на його необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За правилами ч. 3 ст. 28 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року №2009-XII (який діяв в період роботи позивача) час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 року №1058-ІV передбачено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

У п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від25.11.2005 року №22-1, передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Під час вирішення спору по суті судом першої інстанції правильного враховано, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст. 11 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Зокрема ч. 1 ст. 113 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Частиною 1 ст. 16 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено право застрахованої особи отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо. З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV).

Відповідно до ст. 106 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство страхувальник, в якому працює позивач, так як саме воно нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи. Отже, неналежне виконання підприємством своїх обов`язків щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може мати негативних наслідків для позивача у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Виходячи з обставин справи у цій справі, апеляційний суд враховує, що довідка про заробітну плату (дохід) позивача видана на підставі розрахунково-платіжних відомостей про нараховану та сплачену заробітну плату відповідним фермерським господарством, де працював позивач.

У тому числі, представлені дані про дохід на підставі направлення від 18.02.2020 року №688 були перевірені органом пенсійного фонду.

Згідно Довідки від 25.02.2020 року №783 про результати звірки достовірності довідки про заробітну плату, виданої для призначення (перерахунку) пенсії, суми заробітної плати, які відображені в довідці від 11.02.2020 року №5 за період з серпня 1992 року по лютий 1995 року, відповідають даним, зазначеним у розрахунково-платіжних відомостях за відповідні періоди.

У тому числі, судом першої інстанції правильно враховано, що державна реєстрація фермерського господарства проведена 12.06.1992 року за правилами чинних на той час Закону України «Про підприємництво» та постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.1993 року №538 у виконавчому комітеті Ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області, про що свідчить виписка з рішення від 12.06.1992 року №58. Органи державної статистики встановлювали коди суб`єкта підприємницької діяльності, що додатково підтверджується випискою Обласного управління статистики з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №6598. На обліку в управлінні Пенсійного фонду України фермерське господарство перебуває після його реєстрації на підставі відповідної заяви від 10.07.1992 року №5.

Враховуючи викладене, оскільки на підтвердження одержаної у спірному періоді заробітної плати позивачем представлено належні відомості, ці дані підлягають врахуванню при обчисленні його пенсії, а доводи відповідача про відсутність обставин для перерахунку пенсії є необґрунтованими та не відповідають чинному законодавству, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

З огляду на наведене, оскільки судом першої інстанції повною мірою з`ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

А.В. Крусян