Справа № 420/22538/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/22538/21
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в якому просив:

- визнати неправомірними дії працівників Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що полягають у незаконному затриманні без складання відповідних процесуальних документів ОСОБА_1 ; незаконного застосування відносно ОСОБА_1 насилля (застосування кайданків, нанесення побоїв); пограбування, пошкодженні його майна;

- зобов`язати Управління патрульної поліції в Одеській області надати до суду відомості про своїх працівників - відповідачів по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а саме: місце реєстрації, РНОКПП, номер засобів зв`язку.

В обґрунтування позову зазначав, що 27 лютого 2018 року працівники управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України зупинили належний ОСОБА_1 автомобіль та в ході спілкування з позивачем застосували до нього насильство, завдали численних тілесних ушкоджень, привласнили грошові кошти, які знаходились у нього в кишені, а також пошкодили належний йому автомобіль.

За заявою ОСОБА_1 прокуратура Одеської області 06 березня 2018 року внесла до ЄРДР відомості за № 0000237 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, однак досудове розслідування на момент пред`явлення цього позову триває, винні особи до кримінальної відповідальності не притягнуті, що завдає позивачу моральної шкоди.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 - відмовлено, на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду спору по суті.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо непідсудності даної справи адміністративному судочинству, оскільки, судом першої інстанції не враховано, що спори про визнання протиправними дії посадових осіб патрульної поліції щодо адміністративного затримання особи поза межами кримінального провадження підлягають розгляду відповідно до правил КАС судами адміністративної юрисдикції як такі, що є публічно - правовими за своєю правовою природою.

Так, на думку апелянта судом не прийнято до уваги, що його було незаконно затримано до кримінальних дій поліцейських (протокол про адміністративне затримання не складався, а через 5 годин був складений протокол затримання слідчим); необґрунтовано, без будь-яких законних підстав до нього були застосовані кайданки, він був обмежений у переміщенні, застосоване насилля (жорстоко побитий, ображений фізично та морально), його автомобілю безпідставно нанесені пошкодження (розбито скло, відірваний бампер, пошкоджені капот, ліхтар та інше).

У зв`язку з викладеним, просив визнати неправомірними дії працівників Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що полягають у незаконному затриманні без складання відповідних процесуальних документів; незаконного застосування відносно ОСОБА_1 насилля (застосування кайданків, нанесення побоїв); пограбуванні та пошкодженні майна.

Відповідачі своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів відповідно до п. 2 ч.1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов, заявлений ОСОБА_1 не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а обставини щодо правомірності чи протиправності дій відповідачів підлягають встановленню в межах зареєстрованих кримінальних проваджень.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у п. 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України", Європейський суд з прав людини вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття суд, встановлений законом у ч. 1 ст. 6 Конвенції, передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, за приписами ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

З матеріалів справи вбачається/судом встановлено, що в Овідіопольському ВП ГУ НП України в Одеській області о 07:40 - 08:20 27 лютого 2018 року був складений протокол затримання ОСОБА_1 (фактичне затримання було здійснено о 02:50 27 лютого 2018 року) за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України - умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків. Дані про це кримінальне правопорушення були внесені 27 лютого 2018 року до ЄРДР за № 0000411, що підтверджується відповідним Витягом з ЄРДР, доданим до позову.

Зі змісту позову вбачається, що позивача було затримано за вчинення кримінального правопорушення, тобто в порядку КПК України.

З урахуванням викладеного колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що дії щодо правомірності чи неправомірності затримання позивача, застосування відносно нього насилля (застосування кайданків) також підлягають встановленню в межах кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано було підкреслено посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20), в якій суд зазначив, що "ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм процесуального права при вирішенні питання про повернення позову, апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.01.2022 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.