Справа № 320/6595/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2022 року Справа № 320/6595/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 ,

Військової частини НОМЕР_2

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі Відповідач -2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відповідача-1 про відмову у наданні Компенсації відповідно до Постанови № 450;

- визнати протиправним рішення Відповідача-1 про відмову у виправленні помилки відповідача-1;

- зобов`язати Відповідача-2 здійснити нарахування та виплату компенсації за піднайом житла з дня реєстрації відповідного рапорту позивача;

- зобов`язати Відповідача-1 виконати ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у частині його обов`язку встановити у підлеглій військовій частині НОМЕР_1 такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» у частині забезпечення права Позивача на отримання компенсації за піднайом жилого приміщення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач-2, відмовивши Позивачу у наданні Компенсації з підстав наявності у військовій частині будь якого житлового приміщення порушив п. 6 Постанови № 450 щодо наявності виняткових випадків відмови військовослужбовцю у отриманні Компенсації.

При цьому, суд зазначив, що відмовляючи Позивачу у належній йому компенсації за піднайом житла, Відповідач-2 вказав підставу, не передбачену законодавством, а отже, відповідно діяв не в порядку і спосіб, визначений законодавством, чим порушив безумовний принцип законності правомірного рішення та діяльності, визначений п.1 ч.2 ст.2 КАС України.

Разом з тим, суд вказав, що проживання Позивача у службовому приміщенні (господарська будівля військової частини НОМЕР_3 , що переобладнана для проживання особового складу площею 10 кв.м) за умови перебування Позивача та членів його сім`ї на житловій черзі, та наймом житла у іншій місцевості, - не позбавляє його права на отримання від держави компенсації за піднайом житла.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач ВЧ НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що з 2013 року Позивач проживає на території ВЧ НОМЕР_3 у пристосованому приміщенні та регулярно оплачує комунальні послуги.

Крім того, Апелянт зазначає, що Позивач проживає у вказаному приміщенні сам, без родини, і що ВЧ не наділена повноваженнями встановлювати стан придатності такого приміщення.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, майором, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 м. Васильків Київської області. Зазначена військова частина підпорядкована військовим частинам НОМЕР_1 , НОМЕР_4 Повітряних Сил Збройних Сил України.

Зі складом сім`ї - три особи (позивач, дружина та донька) Позивач перебуває на квартирному (житловому) обліку у військовій частині НОМЕР_1 із 12.07.1993.

З 06.09.2017 року, як учасник бойових дій, Позивач перебуває у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень.

На час звернення до суду з цим позовом Позивач проживає у господарській будівлі на території військової частини НОМЕР_3 . Члени його сім`ї (дружина та донька) у зв`язку із неможливістю проживання у не облаштованій господарській будівлі змушені винаймати житло в інший місцевості.

03.03.2020 Позивачем був складений рапорт з проханням виплатити йому належну компенсацію за піднайом житла.

24.04.2020 Позивачу було надано відповідь із змісту якої слідує, що у проханні щодо виплати компенсації у відповідності до Постанови № 450 було відмовлено.

Таке рішення Вдповідача-2 про відмову Позивачем було оскаржено. З відповіді відповідача-2 на скаргу вбачається, що в порушеному у скарзі питанні Позивачеві відмовлено у зв`язку з тим, що він проживає у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку.

Позивач, вважаючи порушеним своє право, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ), Порядком виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450 (далі Порядок № 450), наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (далі Наказ № 380).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно.

У ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом жилого приміщення.

Кабінет Міністрів України постановою № 450 установив порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил.

Відповідно до наказу № 380 компенсація за піднайом виплачується за місцем проходження військової служби відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил України за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450.

Згідно з п.п. 4-6 Порядку № 450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця.

Для отримання грошової компенсації за піднайом житла військовослужбовець складає рапорт і додає документи, що визначені пунктом 5.

Грошова компенсація не виплачується у разі:

1) наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони;

2) нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження;

3) штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, законодавством регламентовано виключний перелік правових підстав для відмови військовослужбовцю у виплаті грошової компенсації за піднайом житла.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що підстави, з яких Позивачу було відмовлено у виплаті спірної компенсації, зокрема проживання Позивача на території ВЧ у пристосованому приміщенні (господарській будівлі), законодавством не передбачені.

При цьому, апеляційний суд враховує те, що проживання Позивача у службовому приміщенні (господарська будівля військової частини НОМЕР_3 , яка переобладнана для проживання особового складу площею 10 кв.м), за умови перебування позивача та членів його сім`ї на житловій черзі, та наймом житла у іншій місцевості, не позбавляє його права на отримання від держави компенсації за піднайом житла.

Тож, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Крім того, судова колегія, відхиляючи доводи Апелянта як необґрунтовані, зазначає, що проживання Позивача у вказаному приміщенні 10 кв.м без родини додатково свідчить про необхідність піднайму ним житла для проживання разом з родиною та про наявність у нього права на одержання відповідної компенсації.

З приводу доводів Апелянта про те, що ВЧ не наділена повноваженнями встановлювати стан придатності такого приміщення, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України саме на Відповідача покладено обов`язок доведення правомірності оспорюваних Позивачем дій та рішень, але суду не надано жодних належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів, які б підтверджували, що таке приміщення, що виділено Позивачу, придатне для його проживання разом з родиною (3 особи) та взагалі є житловим, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, це господарська будівля площею 10 м.кв.

Аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року без змін.

Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 13 січня 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова