Справа № 766/17295/21
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 766/17295/21
Головуючий в 1 інстанції:

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Ступакової І.Г.,
судді -Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України (далі - відповідач, ДПП), в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАО №4796863 від 20.09.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з оскаржуваною постановою, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, не згоден, оскільки вона винесена без достатніх на те доказів, з порушенням процедури розгляду справи, без встановлення обставин справи та здійснення замірів. Вважає, що його вина у скоєнні адміністративного правопорушення не доведена.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17.11.2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.09.2021 року інспектором поліції Старюченко М.О. відносно позивача складено постанову серії ЕАО №4796863 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн..

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 20.09.2021 року о 15.10 год. в м. Херсоні по вул.Фрунзе, 13, позивач здійснив зупинку автомобіля Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на виїзді з прилеглої території, чим порушив п.15.9.и ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що інспектор поліції діяв в межах наданих їм повноважень та відповідно до діючого законодавства, прав позивача не порушував. Оскаржувана постанова є правомірною та обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року за №1395 (далі - Інструкція №1395).

Відповідно п.4 розділ 1 Інструкції №1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З відеозапису, зробленому на нагрудну камеру інспектора, серійний номер dm5122, вбачається, що інспектори поліції прибули за адресом: м. Херсон вул. Фрунзе, 13, на виклик особи, яка не могла здійснити виїзд з двору, через залишений позивачем автомобіль. Після виклику та прибуття позивача на місце, останній погодився з тим, що він, керуючи автомобілем Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив його зупинку у зафіксованому в оскаржуваній постанові місці (м. Херсон вул. Фрунзе, 13), що є виїздом з двору, тим самим зробивши виїзд з цього двору неможливим для інших учасників дорожнього руху. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач від`їхав від прилеглої території, надавши можливість іншому транспортному засобу виїхати з двору.

Також з відеозапису вбачається, що при розгляді справи позивачу були роз`яснені його права, будь-яких клопотань від позивача не надходило.

Крім того, з відеозапису вбачається, що позивач намагався як можна скоріше отримати оскаржувану постанову та піти з місця скоєння правопорушення, не намагався скористатися допомогою адвоката або особи - фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги.

Таким чином, інспектором поліції були дотримані передбачені законом процедури щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач в обґрунтування протиправних дій відповідача, посилаючись на рішення Верховного Суду, стверджує, що належним доказом правопорушення, що передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від краю перехрестку проїзної частини або виїзду з прилеглої території.

Пунктом 2 пп.з) ч.3 ст.265-4 КУпАП визначено, що для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Так, з відеозапису нагрудної камери інспектора поліції чітко вбачається, що автомобіль, яким керував позивач, здійснив зупинку безпосередньо на виїзді з прилеглої території, що є двором за адресою: м. Херсон вул. Фрунзе, 13, з якого здійснюється в`їзд та виїзд транспортних засобів.

В оскаржуваній постанові, інспектором зазначено, що водієм транспортного засобу Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснено зупинку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території. Зазначення, що водієм транспортного засобу здійснено зупинку ближче 10 метрів від в`їзду/виїзду з прилеглої території у винесеній постанові відсутнє, тому твердження позивача, з посиланням на позицію Верховного Суду від 08.02.2018 року викладену у справі №760/3969/16-а щодо замірів відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, тим паче від краю перехрещуваної проїзної частини, є помилковими, зайвими та додаткового встановлення обставин такі факти не потребують.

Відповідно до п.15.9.и ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно п.1.10 ПДР України, прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Отже, п.15.9.и ПДР України передбачена заборона зупинки у двох випадках, а саме: ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, та безпосередньо в місці виїзду з прилеглих територій.

Згідно оскаржуваної постанови та відеозапису, долученого до матеріалів справи відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, вбачається, що позивач здійснив зупинку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, чим зробив неможливим виїзд транспортного засобу з двору будинку, власник якого і викликав інспекторів поліції.

Такі обставини спростовують доводи позивача про протиправність дій інспектора щодо не вимірювання відстані транспортного засобу позивача від прилеглої території, оскільки позивач залишив свій автомобіль безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, а не поблизу неї.

Таким чином, колегія суддів не вбачає будь-яких обставин, які б свідчили про порушення процедури розгляду справи або порушення прав позивача під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та/або будь-яким чином свідчили про перевищення службових повноважень інспектором поліції відносно позивача. Зміст постанови відповідає вимогам ст.ст.283, 284 КпАП України.

Щодо тверджень позивача в позовній заяві та в апеляційній скарзі про надання не засвідченого електронним цифровим підписом електронного доказу у виді диску з відеозаписом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно ч.4-5 ст.99 КАС України учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч.1-2 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Колегія суддів звертає увагу, що долучений до матеріалів даної справи в якості речового доказу компакт-диск з відеозаписом порушення позивачем ПДР України був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у адміністративному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Відповідно до висновків Верховного Суду в справі №751/6069/19, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Таким чином, враховуючи наведене, записаний на компакт-диск електронний файл у вигляді відеозапису з нагрудного відеореєстратору є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Отже, компакт-диск з відеозаписом порушення ПДР Країни з нагрудного відеореєстратору є відповідним доказом, передбаченим ст.251 КУпАП, на основі якого у визначеному законом порядку орган (посадова особа) повинен був встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, посилання позивача на те, що відеозапис на компакт-диску є неналежним доказом через відсутність електронного цифрового підпису, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідач надав відеозапис в оригіналі, що не потребує завірення ЕЦП.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 31.03.2021 року у справі №33/1539/16.

За таких обставин, наданий відповідачем відеозапис є допустимим доказом.

Також колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що в оскаржувані постанові не в повній мірі вказано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, оскільки у вказаній постанові зазначено, що відеозапис здійснювався на камеру dm5122, що дає можливість ідентифікувати прилад на який було зроблено відеозапис поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху.

Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем п.15.4.и ПДР України та обґрунтованість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова винесена у межах наданих інспектору поліції повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та нормами КУпАП, відповідає вимогам закону, а тому підстави її скасування відсутні.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.272, ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Ступакова І.Г. Скрипченко В.О.