Справа № 540/3201/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/3201/21
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

представника апелянта/відповідача Плахотнюка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2021 року (суддя Попов В.Ф., м. Херсон, повний текст рішення складений 10.11.2021) по справі за адміністративним позовом Національної академії сухопутних військ ім. Гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В:

1 липня 2021 року Національна академія сухопутних військ звернулася до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 498739,29 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2021 року адміністративний позов академії задоволений повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Національної академії.

На думку апелянта Національна академія сухопутних військ не є суб`єктом, якому законом надано право на отримання відповідного відшкодування, а тому позивач не має повноважень на звернення до суду з даним позовом. Також апелянт вважає, що отримане ним грошове забезпечення є його приватною власністю, як заробітна плата для робітника, а тому не підлягає стягненню (поверненню). До того ж апелянт стверджує, що положення Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою КМУ від 12.07.2006 №7964, Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом від 16.07.2007 №7419/831/240/605/537/219/534, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.07.2007 за №7863/14130, не відповідають положенням статтям 41, 43 Конституції України, статті 321 та частини першої статті 1215 ЦК України, частини другої статті 61 СК України, оскільки ними передбачено право на стягнення грошових коштів, які є власністю громадянина, тому не мають застосовуватись судом при розгляді цієї справи.

Щодо стягнення суми вартості комунальних послуг апелянт зазначив, що має статус учасника бойових дій, а тому, відповідно до пунктів 4, 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", має право на: 75-процентну знижку плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (пункт 4) та на 75-процентну знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання (пункт 5). Проте судом з нього була стягнута сума, як заборгованість за споживання комунальних послуг, без урахування його пільгового права на знижку.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представника апелянта/відповідача Плахотнюка С.О., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом від 05.08.2017 року №45-КС (по особовому складу) ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, та відповідно до наказу від 18.08.2017 року №208 (по стройовій частині) з 18 серпня 2017 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

18 серпня 2017 року між Міністерством оборони України в особі начальника Академії сухопутних військ та солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, згідно з пунктом 1 якого останній зобов`язувався, зокрема, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом; відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані із його утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту.

19 травня 2021 року начальником 15 навчального курсу подано рапорт про відрахування солдата ОСОБА_1 з числа курсантів за академічну неуспішність відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.12.97 №490.

Наказом начальника Національної академії від 04.06.2021 року №31-КС (по особовому складу) із солдатом ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", пунктів 36, 227 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, пункту 2.15 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та пунктів 3.2, 3.3 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України, достроково розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого Військового навчального закладу, відраховано його з числа курсантів за академічну неуспішність, звільнено з військової служби у запас за підпунктом "ж" (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Згідно із довідкою-розрахунком Національної академії від 04.06.2021 року №58 витрати на утримання ОСОБА_1 становлять: грошове забезпечення - 445033,67 грн., продовольче забезпечення - 38521,98 грн., медичне забезпечення - 232,50 грн., спожиті комунальні послуги та енергоносії - 14950,97 грн., усього 498739,12 грн., яку академія просить суд стягнути з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги академії суд першої інстанції виходив з того, що позивач має обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у військовому навчальному закладі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною десятою статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу визначено Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим постановою КМУ №964 від 12 липня 2006 року (далі - Порядок №964).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку №964 витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Згідно з пунктом 3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

На виконання пункту 3 Порядку №964 видано наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, яким затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Наказ №419/831/240/605/537/219/534).

За приписами пункту 4 Порядку №964 розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Відповідно до пункту 7 Порядку №964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Пунктом 8 Порядку №964 передбачено, що сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є правомірність стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, відрахованого з вищого навчального закладу через академічну неуспішність. Згідно довідки-розрахунку від 04.06.2021 року №58 витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії складають 498739,12 грн., а саме: грошове забезпечення - 445033,67 грн.; продовольче забезпечення - 38521,98 грн.; медичне забезпечення - 232,50 грн.; спожиті комунальні послуги та енергоносії - 14950,97 грн.

Ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів добровільного відшкодування відповідачем зазначених витрат, належним способом захисту та поновлення порушеного права держави є відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі ОСОБА_1 шляхом звернення військового навчального закладу до суду з позовною заявою, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог Національної академії.

Слід додати, що питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, відноситься до спору стосовно проходження публічної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про відсутність у академії права на звернення до суду з даним позовом є помилковими.

Щодо посилання апелянта на те, що належним позивачем у зазначеної справі є лише Міноборони та "інших центральні органи", то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до приписів Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, право укладання від імені Міністерства оборони України контракту про навчання делегується керівнику військового навчального закладу.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується апелянтом, Національна академія сухопутних військ ім. Гетьмана Петра Сагайдачного є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі, зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Національної академії, виключно на утримання курсантів.

Між Міністерством оборони України саме в особі начальника Національної академії та відповідачем був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Отже, саме між Національною академією та ОСОБА_1 виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту, тому у військового навчального закладу є право звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі.

Подібна правова позиція висвітлювалася у постановах Верховного Суду, зокрема від 19 листопада 2020 року у справі №560/1341/19, від 24 лютого 2021 року у справі №420/4661/19.

Твердження апелянта про те, що отримане ним грошове забезпечення є його приватною власністю, на кшталт заробітної плати для робітника, а тому не підлягає стягненню (поверненню), відхиляється апеляційним судом як таке, що ґрунтується на помилковому розумінні норм матеріального права. Так, за визначенням частини першої статті 1 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Між тим, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац третій пункту 4 статті 9 Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

З цього приводу колегія суддів критично ставиться до твердження апелянта з проводу того, що положення Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою КМУ від 12.07.2006 №7964, Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом від 16.07.2007 №7419/831/240/605/537/219/534, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.07.2007 за №7863/14130, протирічать статті 321 та частини першої статті 1215 ЦК України, частини другої статті 61 СК України, оскільки вони регулюють різні види правовідносин.

Доводи апелянта про те, що він як учасник бойових дій має знижку на комунальні послуги, тому не повинен сплачувати ці витрати в повному обсязі, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки з пунктів 4, 5 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вбачається, що ОСОБА_1 , як учасник бойових дій має право на: 75-процентну знижку плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); на 75-процентну знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Проте доказів дотримання останнім зазначених умов, за наявності яких він має на знижку за користування житлом та комунальними послугами, апелянтом надано не було. Разом з тим, визначенням пунктів 3, 4 Порядку №964, відшкодування курсантами здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, розрахунок яких здійснюється згідно з нормами утримання курсантів.

Фактів, які б свідчили про невідповідність поданого позивачем розрахунку заборгованості вищезгаданим нормам апелянтом не наведено, а судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача сум витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, натомість відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу на момент розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 12 січня 2022 року.