Справа № 280/3260/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2022 року м. Дніпросправа № 280/3260/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року

у справі № 280/3260/21

за позовом ОСОБА_1

до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради, Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради, Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України»

про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради, Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради, Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача 3 та відповідача 1 щодо не розгляду скарг позивача від 24.02.2021 року та від 03.11.2020 року;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 у формі довідки від 26.08.2020 про невизнання позивача на підставі огляду від 26.08.2020;

зобов`язати відповідача 2 встановити позивачеві інвалідність, на ступінь вище визначених законодавством критеріїв встановлення групи інвалідності (II групу інвалідності безстроково) відповідно до положень частини тринадцятої статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (в редакції Закону України №2318-VІІІ від 13 березня 2018 року);

зобов`язати відповідача 2 встановити позивачеві II групу інвалідності безстроково з дня його огляду та встановлення йому інвалідності відповідачем 2, тобто з 26.08.2020 відповідно до положень частини 13 статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (в редакції Закону України №2318-VІІІ від 13 березня 2018 року).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі акту огляду Обласної МСЕК №2 КУ «ОЦМСЕ» ЗОР від 29.05.2019 позивачу встановлена III група інвалідності, з причини: захворювання, пов`язане з захистом Батьківщини. За результатами повторного огляду позивача встановлено, що показань для встановлення групи інвалідності не виявлено, про що 26.08.2020 складена спірна довідка. Не погодившись з таким висновком, 03.11.2020 позивач звернувся до Міністерства охорони здоров`я України зі скаргою та просив визнати незаконними дії Обласної МСЕК №2 КУ «ОЦМСЕ» ЗОР щодо відмови у призначенні йому відповідної групи інвалідності, зобов`язати провести повторну комісію та встановити II групу інвалідності безстроково. У відповідь позивач отримав лист, в якому зазначено, що медико-експертна справа останнього направлена до ДЗ «ЦМСЕК МОЗ УКРАЇНИ», який зобов`язано проінформувати заявника в установлений законодавством строк. 24.02.2021 позивач з порушеного питання звернувся до Міністерства соціальної політики України, однак його звернення направлено до Міністерства охорони здоров`я України. У березні 2021 року позивач отримав лист, у якому повідомлено, що строк оскарження спірного рішення минув. Позивач не погоджується, з тим, що ним пропущений строк оскарження спірного рішення в досудовому порядку, вважає, що відповідач 1 та відповідач 3 допустили протиправну бездіяльність щодо не розгляду його скарг. Крім того, з посиланням на норми Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 №2961-IV, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561, вважає протиправним рішення Обласної МСЕК №2 КУ «ОЦМСЕ» ЗОР у формі довідки від 26.08.2020 про невизнання позивача особою з інвалідністю на підставі огляду від 26.08.2020, у зв`язку з чим просить зобов`язати відповідача 2 встановити позивачу II групу інвалідності безстроково.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.11.2020 у справі №200/14695/19-а, виходив із того, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

З посиланням на цю позицію Верховного Суду, суд зазначив, що позивач не навів жодних порушень відповідачем 2 процедури прийняття рішення Обласної МСЕК №2 КУ «ОЦМСЕ» ЗОР, оформленого у формі довідки від 26.08.2020.

Також суд дійшов висновку, що оскільки рішення МСЕК щодо встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності на період з 29.05.2019 до 01.06.2020 первинно, не є предметом даного спору, частина 13 статті 7 Закону №2961-IV, на яку посилається позивач, в контексті спірних правовідносин на позивача не розповсюджується.

Суд першої інстанції також визнав необґрунтованими позовні вимоги в частині оскарження бездіяльності КУ «ОЦМСЕ» ЗОР та ДЗ «ЦМСЕК МОЗ УКРАЇНИ» щодо не розгляду його скарг з підстав не надання жодних доказів їх направлення на адресу КУ «ОЦМСЕ» ЗОР та ДЗ «ЦМСЕК МОЗ УКРАЇНИ».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм чинного матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач зазначає, що судом під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи. Норми діючого законодавства, не визначають строків звернення особи щодо оскарження рішення центральної міської комісії, а встановлюють право особи щодо оскарження рішення, прийнятого під час проведення медико-соціальної експертизи, до МОЗ. Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, рішення комісії може бути оскаржене до суду у встановленому порядку. Судом не прийнято до уваги, що позивач, не погодившись з висновком МСЕК про невизнання його інвалідом, оскаржив його до ЦМСЕК МОЗ УКРАЇНИ та просив провести повторну комісію та встановити ІІ групу інвалідності безстроково, однак фактично його скарга не розглядалась.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач в установленому порядку набув статус учасника бойових дій.

Обласною МСЕК №2 №КУ «ОЦМСЕ» ЗОР на підставі акту огляду МСЕК від 29.05.2019 позивачу встановлена III група інвалідності, з причини: захворювання так, пов`язане із захистом Батьківщини. Група інвалідності встановлена на строк до 01.06.2020. Дата чергового огляду 29.05.2020. Позивачу також встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 45 % у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія АГ №0009817 від 29.05.2019.

Під час повторного медичного огляду Обласною МСЕК №2 КУ «ОЦМСЕ» ЗОР позивачу не встановлено групу інвалідності, що підтверджується актом огляду МСЕК від 08.07.2020.

Відповідно до довідки Обласної МСЕК №2 КУ «ОЦМСЕ» ЗОР від 26.08.2020 показань для встановлення групи інвалідності у позивача не виявлено.

Не погодившись з рішенням Обласної МСЕК №2 КУ «ОЦМСЕ» ЗОР, оформленим у формі довідки від 26.08.2020, позивач подав на ім`я Міністра охорони здоров`я України скаргу від 03.11.2020, у якій просив визнати протиправними дії комісії КУ «ОЦМСЕ» ЗОР щодо відмови у призначенні відповідної групи інвалідності та зобов`язати провести повторну комісію та встановити ІІ групу інвалідності безстроково.

Листом від 24.12.2020 №03-06/017301//15360-зв Міністерство охорони здоров`я України направило звернення позивача до Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації для розгляду порушених у зверненні питань та направлення медико-експертної справи до ДЗ «ЦМСЕК МОЗ УКРАЇНИ» відповідно до порядку оскарження рішення МСЕК.

Листом від 26.02.2021 №030/128 Департамент охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації надав позивачу відповідь, що за інформацією КУ «ОЦМСЕ» ЗОР відсутні підстави для встановлення позивачу однієї з груп інвалідності. Одночасно роз`яснено, що для розгляду поставленого питання, позивачу необхідно звернутися до закладу охорони здоров`я для оформлення медичних документів на МСЕК. Після надходження позивач буде оглянутий фахівцями обласної МСЕК №2 та у раз необхідності, для прийняття остаточного експертного висновку, медичні документи позивача будуть направлені до ДЗ «ЦМСЕК МОЗ УКРАЇНИ».

Не погодившись з рішенням Обласної МСЕК №2 КУ «ОЦМСЕ» ЗОР (відповідача 2) від 26.08.2020, оформленим у вигляді довідки про невизнання позивача особою з інвалідністю, та вважаючи бездіяльність відповідача 1 та відповідача 3 щодо не розгляду скарг позивача від 03.11.2020 та від 24.02.2021 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Спірні відносини, що виникли між сторонами, врегульовано, зокрема, нормами Законів України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що медико - соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи Інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико -соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я . Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 ч.1 ст. 3 вищезазначеного Закону, дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, врегульовано Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Положенням №1317 визначений порядок огляду інвалідів з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Інструкцією №561 передбачено, що при огляді у МСЕК проводиться вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем Організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії і рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

В межах цієї адміністративної справи позивач оскаржує висновок Обласної МСЕК №2 КУ «ОЦМСЕ» ЗОР від 26.08.2020 про не встановлення йому інвалідності внаслідок неналежної оцінки відповідачем медичних документів та стану здоров`я позивача.

Втім, обставини щодо перевірки стану здоров`я певної особи та відповідності її стану здоров`я наданим медичним документам, у яких зафіксований стан здоров`я цієї ж особи, не можуть бути предметом дослідження у адміністративній справі, оскільки суди не є спеціалізованими установами у медичній сфері, а з огляду на положення Конституції України на норми чинного процесуального законодавства, адміністративні суди можуть досліджувати законність такого висновку лише з процедури його прийняття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, враховуючи також висновки Верховного Суду у постановах від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, від 20.11.2020 у справі №200/14695/19-а, правильно застосував норми матеріального права і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що спірне рішення відповідача 2 з процедурних питань не оскаржується, у позовній заяві не зазначено конкретних обставин, які свідчили б про порушення відповідачем 2 норм Положення №1317, Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності та Інструкції №561 при складенні Обласною МСЕК №2 КУ «ОЦМСЕ» ЗОР довідки від 26.08.2020 про невизнання позивача особою з інвалідністю. Також такі обставини не вбачаються з наявних у справі доказів.

Отже, виходячи з визначеного позивачем предмету спору та підстав позову, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки під час розгляду справи судом не встановлено порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваної довідки МСЕК, відсутні підстави для визнання протиправним та скасувати рішення відповідача 2 у формі довідки від 26.08.2020 про невизнання позивача особою з інвалідністю на підставі огляду від 26.08.2020.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності КУ «ОЦМСЕ» ЗОР та ДЗ «ЦМСЕК МОЗ УКРАЇНИ» суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до пунктів 23, 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Отже, рішення обласної МСЕК може бути оскаржене до Міністерства охорони здоров`я України, при цьому останнє за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає, зокрема, Центральній медико-соціальній експертній комісії, повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення.

Як встановлено судом, скаргу від 03.11.2020 позивач направив до Міністерства охорони здоров`я України, яке листом від 24.12.2020 №03-06/017301//15360-зв направило звернення до Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації з метою розгляду порушених у зверненні питань та направлення медико-експертної справи до ДЗ «ЦМСЕК МОЗ УКРАЇНИ» відповідно до порядку оскарження рішення МСЕК.

З аналізу змісту листа Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації від 26.02.2021 №030/128 вбачається, що матеріали скарги позивача до ДЗ «ЦМСЕК МОЗ УКРАЇНИ» не направлялись у зв`язку з пропуском строку оскарження рішення МСЕК.

Жодного належного доказу на підтвердження того, що скарга позивача від 03.11.2020 була направлена до ДЗ «ЦМСЕК МОЗ УКРАЇНИ» та отримана останнім матеріали справи не містять.

Також відсутні будь-які докази, які свідчать про те, що скарга позивача від 03.11.2020 направлена на адресу КУ «ОЦМСЕ» ЗОР та отримана останнім.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що ДЗ «ЦМСЕК МОЗ УКРАЇНИ» та КУ «ОЦМСЕ» ЗОР є самостійними та окремим юридичними особами, тому за відсутності доказів направлення та вручення вказаними установами скарги від 03.11.2020, позовні вимоги про визнання їх бездіяльності щодо не розгляду вказаної скарги є безпідставними.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 280/3260/21- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко