Справа № 640/35144/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року місто Київ №640/35144/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомАкціонерного товариства "Банк Форвард"
до третя особаПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни ОСОБА_2
провизнання протиправними дій, скасування повідомлення від 16.11.2021, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Банк Форвард" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни, третя особа ОСОБА_2 , в якій просить суд:

- визнати протиправними та незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни щодо повернення виконавчого документу стягувача без прийняття до виконання;

- скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 16.11.2021;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллу Вікторівну відкрити виконавче провадження за заявою Акціонерного товариства "Банк Форвард" від 16.11.2021 №17/1-742/2/3 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончаренко Тетяни Миколаївни від 26.10.2021 №365 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувача заборгованості за кредитним договором від 10.04.2020 №200261552 у розмірі 15 041,93 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що дії відповідача щодо повернення виконавчого документу стягувача без прийняття до виконання відповідно до повідомлення від 16.11.2021 протирічать та порушують норми і вимоги чинного законодавства України з примусового виконання рішень, зокрема, Закону України "Про виконавче провадження", а відтак порушують права та законні інтереси позивача (стягувача). Позивачем наголошено на тому, що відповідач зобов`язаний був відкрити виконавче провадження за заявою Акціонерного товариства "Банк Форвард" від 16.11.2021 №17/1-742/2/3 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончаренко Т.М. від 26.10.2021 №365 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувача заборгованості за кредитним договором від 10.04.2020 №200261552 у розмірі 15 041,93 грн. у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження", оскільки майно боржника (грошові кошти) перебуває у місті Києві, а відповідно до статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або місцезнаходженням майна боржника.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2021 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/35144/21 з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено судове засідання, а також витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №66442737.

Правом щодо надання відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки відповідач не скористався.

Третя особа правом щодо надання письмових пояснень стосовно спірних правовідносин також не скористалась.

Під час судового розгляду справи судом оголошувались перерви та розгляд справи відкладався у відповідності із приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні 20.12.2021, враховуючи надходження клопотання від представника позивача, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розгляд справи здійснено із урахуванням особливостей розгляду даної категорії спорів, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерним товариством "Банк Форвард" на адресу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. 16.11.2021 було подано заяву вих.№17/1-742/2/3 (вх.№8157) про примусове виконання рішення, в якому позивач просив, серед іншого, відкрити за місцем знаходження майна боржника (грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ "Банк Форвард") виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Т.М. за №365 від 26.10.2021 про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_2 , коштів у розмірі 16 141,93 грн.

До заяви додана довідка Акціонерного товариства "Банк Форвард" №17/1-743/1/3 від 16.11.2021 щодо відкритого у ОСОБА_2 рахунку у валюті гривня № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві "Банк Форвард" з наявним залишком власних коштів в розмірі 0,40 грн. Одночасно, позивачем було надано виписку із штампом банку по рахунку № НОМЕР_1 .

За насліками розгляду заяви позивача від 16.11.2021 вих.№17/1-742/2/3 (вх.№8157) приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. прийнято та направлено на адресу стягувача (АТ "Банк Форвард") повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 1611.2021.

Вважаючи дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни щодо повернення виконавчого документу стягувача без прийняття до виконання протиправними та незаконними, а повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 16.11.2021 таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Нормативно-правовими актами, якими регулюються питання виконання рішень, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404-VIII) та Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403 (далі по тексту - Закон №1403).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 5 Закону України №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1403 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Зі змісту частини другої статті 24 Закону №1403 вбачається, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон України "Про виконавче провадження" визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

При цьому згідно з частиною третьою статті 25 Закону № 1403-VII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до частини першої статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно зі статтею 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно з підпунктами 6.1, 6.2 статті 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в п. 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки (п. 7.1 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

За приписами підпункту 7.1.4 п. 7.1 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками.

Згідно з підпунктом 7.1.5 п. 7.1 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Отже, проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд дійшов висновку, що грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, як вбачається з повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 16.11.2021, відповідно до статті 16 Кодексу професійної етики приватних виконавців України, ухваленого рішенням VII З`їзду приватних виконавців України від 26.10.2021, виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання, оскільки згідно статті 16 Кодексу професійної етики приватних виконавців України, ухваленого рішенням VII З`їзду приватних виконавців України від 26.10.2021 приватний виконавець зобов`язаний утримуватись від дій і прийомів, що мають ознаки недобросовісної конкуренції та порушення принципу територіальності. Це, зокрема, відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження коштів на рахунках боржника, крім виконавчих документів щодо боржника-нерезидента України.

Частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Так, приймаючи оскаржуване повідомлення відповідач дійшов висновку, що виконавчий документ (виконавчий напис від 26.10.2021 №365) пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю, посилаючись на статтю 16 Кодексу професійної етики приватних виконавців України, відповідно до якої приватний виконавець зобов`язаний утримуватись від дій і прийомів, що мають ознаки недобросовісної конкуренції та порушення принципу територіальності.

Судом встановлено, що відповідно до довідки АТ "Банк Форвард" від 16.11.2021 №17/1-743/1/3 у ОСОБА_2 відкритий рахунок № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві "Банк Форвард" з наявним залишком власних коштів в розмірі 0,40 грн.

Зі змісту частини другої статті 24 Закону №1403 вбачається, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1403 діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів:

1) верховенства права;

2) законності;

3) незалежності;

4) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

5) обов`язковості виконання рішень;

6) диспозитивності;

7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами;

8) розумності строків виконавчого провадження;

9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до статті 5 Закону №1403 державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Статтею 35 Закону №1403 встановлено контроль Ради приватних виконавців України за діяльністю приватного виконавця, відповідно до якої Рада приватних виконавців України має право за зверненням учасника виконавчого провадження або за власною ініціативою здійснити перевірку діяльності приватного виконавця на предмет дотримання ним Кодексу професійної етики приватного виконавця.

Частиною сьомою статті 53 Закону №1403 передбачено, що З`їзд приватних виконавців України затверджує Кодекс професійної етики приватних виконавців.

Пи цьому, відповідно до статті 2 Закону №1403 правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

З аналізу наведеного слід дійти висновку, що приватний виконавець під час вчинення виконавчих дій здійснює свою діяльність відповідно до Закону №1403 та з дотриманням положень Кодексу професійної етики приватного виконавця, який затверджено з урахуванням положень Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Таким чином, оскільки повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 16.11.2021 прийнято відповідачем у відповідності до статті 16 Кодексу професійної етики приватного виконавця, суд вважає, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В., повертаючи виконавчий документ стягувача без прийняття до виконання діяла правомірно, оскільки відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження коштів боржника у банку, який є стягувачем за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончаренко Тетяни Миколаївни від 26.10.2021 №365 порушує принцип, закріплений в статті 16 Кодексу професійної етики приватного виконавця.

Водночас, з урахуванням зазначеного, суд звертає увагу, що статтею 24 Закону №1403 закріплено право, а не обов`язок відповідача прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, здійснені позивачем відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства "Банк Форвард" відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.