Справа № 200/12068/21
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року Справа№200/12068/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання неправомірними дії та скасування рішення від 15 березня 2021 року №43 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами за Списком №2;

- зобов`язання повторно розглянути заяву №417 від 10 березня 2021 року з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 та зарахувати до пільгового та страхового стажу періоди роботи: з6 травня 2000 року по 28 грудня 2000 року; з 13 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року, з 27 грудня 2015 року, 31 березня 2017 року для призначення позивачу, із застосуванням віку в 50 років, пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами за Списком №2 на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірність рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням необхідного віку, передбаченого статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", оскільки рішенням Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) визнані неконституційними положення, що передбачають підвищення пенсійного віку для окремих категорій осіб, а саме осіб, які працюють на шкідливих підприємствах. Також позивач вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового та страхового стажу деякі періоди роботи з посиланням на ненадання уточнюючих довідок, оскільки трудова книжка містить усі необхідні записи про стаж роботи та посада - машиніст (кочегар) котельної, передбачена Списком№2, при цьому відповідальність за несвоєчасність проведення атестації робочих місць покладається на керівника підприємства.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов в якому вказав, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із недосягненням на дату звернення необхідного пенсійного віку 55 років. Норми ст. 114 Закону України №1058 на даний час є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування по відношенню до позивача. Стосовно не зарахування спірних періодів роботи вказав, що оскільки заявником не надано наказів про атестацію робочих місць, у відповідача відсутні підстави для зарахування таких періодів до пільгового стажу, тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дії не підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідача докази у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року вирішено повторно витребувати докази у справі, перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання на 18 листопада 2021 року.

Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року вирішено залучити до участі у справі другим відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, призначити підготовче засідання на 7 грудня 2021 року.

Ухвалою суду від 7 грудня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 11 січня 2022 року.

У судове засідання сторони не з`явилися, докази належного повідомлення про розгляд справи, наявні в матеріалах справи.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 , виданим 21 червня 1996 року Авдіївським МВ УМВС України у Донецькій області.

10 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, додавши копії: паспорту, ідентифікаційного коду, трудової книжки серії НОМЕР_2 , свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , диплому серії НОМЕР_4 , довідки про підтвердження трудового стажу від 5 березня 2021 року № 05- 1/20/42, накази про результати атестації робочих місць від 06 травня 1995 року № 157, від 29 грудня 2000 року № 278, від 27 грудня 2005 року № 682, від 27 грудня 2010 року № 742, від 28 грудня 2015 року № 1407, що видані ПРАТ «Авдіївський коксохімічний завод».

Рішенням Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №43 від 15 березня 2021 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із недосягненням необхідного пенсійного віку 55 років.

Згідно вказаного вище рішення, загальний стаж роботи заявниці, згідно наданих документів, складає 33 роки 0 місяців 13 днів, із них пільговий стаж за Списку №2 - 28 років 10 місяців 4 дня.

При цьому, згідно спірного рішення, до пільгового стажу зараховані періоди роботи на ПРАТ «Авдіїський коксохімічний завод» згідно трудової книжки та спеціального стажу даних персоніфікованого обліку: з 17 червня 1991 року по 5 травня 2000 року, з 29 грудня 2000 року по 30 жовтня 2013 року, з 1 листопада 2013 року по 30 липня 2014 року, з 1 серпня 2014 року по 12 лютого 2015 року, 1 березня 2015 року по 26 грудня 2015 року, з 28 грудня 2015 року по 30 березня 2017 року, з 1 квітня 2017 року по 31 грудня 2020 року.

Спірне рішення не містить періодів роботи які не зараховані до загального та страхового стажу.

Згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , зокрема:

- 17 червня 1991 року прийнята у коксовий цех машиністом котельної установки сухого гасіння коксу у Авдіївський коксохімзавод (наказ №94 від 14 чеовня 1991 року, запис №7);

- 1 січня 1992 року переведена машиністом (кочегаром) котельної коксового цеху №4 (наказ №724 від 8 січня 1992 року, запис №8).

При цьому позивач зазначає, що до пільгового та страхового стажу не зараховані періоди роботи з 6 травня 2000 року по 28 грудня 2000 року; з 13 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року; 27 грудня 2015 року; 31 березня 2017 року.

У відзиві на адміністративний позов відповідач вказав, що вищезазначені періоди не зараховані до пільгового стажу у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць у зазначені періоди.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечується, що роботи які виконувала ОСОБА_1 відносяться до пільгового стажу за Списком №2, та страхового стажу та стажу за роботи за Списком №2 достатньо для призначення пенсії на пільгових умовах.

Спірним питанням є визначення віку для призначення пенсії та не зарахування періодів роботи у зв`язку із відсутністю атестації робочих місць.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № ( далі - Закон №1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".

За приписами статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020року в справі № І-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 № 213-VІІІ (пункт 1 рішення).

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

При розгляді зразкової справи №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Таким чином, відмова відповідача в призначенні пенсії ОСОБА_1 яка ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 33 років 0 місяців 13 днів, у тому числі на роботах за Списком № 2 - 28 років 10 місяців 4 дня, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Стосовно не зарахування до пільгового та страхового стажу періодів роботи з 6 травня 2000 року по 28 грудня 2000 року; з 13 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року; 27 грудня 2015 року; 31 березня 2017 року.

Так, згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , зокрема:

- 17 червня 1991 року прийнята у коксовий цех машиністом котельної установки сухого гасіння коксу у Авдіївський коксохімзавод (наказ №94 від 14 червня 1991 року, запис №7);

- 1 січня 1992 року переведена машиністом (кочегаром) котельної коксового цеху №4 (наказ №724 від 8 січня 1992 року, запис №8).

При цьому, як убачається з розрахунку стажу, позивачу не зараховано до пільгового стажу за Списком№2 період з 6 травня 2000 року по 28 грудня 2000 року, 31 жовтня 2013 року, 31 липня 2014 року, з 13 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року, з 27 грудня 2015 року, 31 березня 2017 року. Вказані вище періоди зараховані до страхового стажу позивача.

Разом з тим, довідкою ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» від 5 березня 2021 року №05-1/20/42 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній підтверджується, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день з 17 червня 1991 року по 23 лютого 2021 року - 29 років 08 місяців 06 днів, у коксовому цеху за професією машиніста (кочегара) котельної, що передбачена Списком №2, розділом ХХХІІІ, позицією-33, постановою КМУ від 16 січня 2003 року №36, постановою КМУ від 24 червня 2016 року №461.

Також наказами підприємства від 6 травня 1995 року №157, від 29 грудня 2000 року №278, від 27 грудня 2005 року №682, від 27 грудня 2010 року №472, 28 грудня 2015 року №1407 підтверджується атестація робочого місця позивача - машиніст (кочегар) котельної за Списком№2.

Тобто матеріалами справи підтверджується, що позивач у період роботи на ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» виконував роботи, що передбачені Списком№2.

Твердження відповідача щодо не підтвердження пільгового стажу роботи ОСОБА_1 довідкою про підтвердження пільгового стажу та відсутністю наказів про атестації робочого місця, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Також суд вважає за необхідне вказати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи у зв`язку з відсутністю наказів про атестацію робочого місця на відповідній посаді., а саме:

« <…> особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку N 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку N 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

<…> особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком N 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком N 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону N 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком N 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відповідно до частина 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного вище, суд дійшов до висновку, що позивач набув право на року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ, отже, позов підлягає задоволенню, а рішення відповідача - скасуванню.

Відповідно до положень статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. У разі звернення за пенсією після спливу трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку пенсія за віком призначається з дня звернення.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії 10 березня 2021 року, ураховуючи, що 50 років їй виповнилося 21 березня 2021 року, та вона має достатній стаж для призначення пенсії на пільгових умовах, пенсія має бути призначена з 22 березня 2021 року.

На підставі викладеного вище, ураховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року по справі № 360/3611/20 щодо розгляду зразкової справи, суд, з метою ефективного поновлення порушеного права позивача, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах з 22 березня 2021 року на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", зарахувавши до пільгового стажу за Списком№2 періоди роботи з 6 травня 2000 року по 28 грудня 2000 року, 31 жовтня 2013 року, 31 липня 2014 року, з 13 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року, 27 грудня 2015 року, 31 березня 2017 року.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем при поданні даного позову в розмірі 908,00 грн., підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 43 від 15 березня 2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) призначити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) пенсію на пільгових умовах з 22 березня 2021 року на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", зарахувавши до пільгового стажу за Списком№2 періоди роботи з 6 травня 2000 року по 28 грудня 2000 року, 31 жовтня 2013 року, 31 липня 2014 року, з 13 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року, 27 грудня 2015 року, 31 березня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VІ "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв