Справа № 160/1645/21
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2021 року Справа № 160/1645/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
позивача представника відповідача ОСОБА_1 Грицевська Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, до Голови комісії з припинення юридичної діяльності осіб Соборної районної у місті Дніпрі ради та її виконавчого комітету про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, до Голови комісії з припинення юридичної діяльності осіб Соборної районної у місті Дніпрі ради та її виконавчого комітету в якій, з урахуванням уточнень, просить:
визнати протиправним та скасувати розпорядження голови комісії з припинення юридичної діяльності осіб - Соборної районної у місті Дніпрі ради та її виконавчого комітету № 227-ОС від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 відповідно до норм п.1 ст. 40 КЗпП України з посади начальника управління- служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради;
поновити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_1 на відповідні посаді начальника управління-служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради з 04.01.2021 року;
зобов`язати Адміністрацію Соборного району Дніпровської міської ради нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в період часу з 04.01.2021 року по дату фактичного поновлення на посаді, з врахуванням посадового окладу, доплати за вислугу років та надбавки за ранг, преміювання працівників, в межах фонду преміювання, надбавки за високі досягнення у праці тощо без утримання податків та обов`язкових зборів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача було звільнено протиправно та необґрунтовано, а саме: 1) звільнення відбулось у зв`язку із реорганізацією установи, однак, відповідач у порушення ст. 42 КзПП України перед прийняттям рішення про звільнення позивача із займаної посади у зв`язку не провів порівняльний особи, яку призначено на посаду ( ОСОБА_2 ), і того, який підлягав, на думку відповідача, звільненню ( ОСОБА_1 ). Враховуючи зазначені порушення, оскаржуваний наказ про звільнення позивача є протиправним, підлягає скасуванню.
Від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що звільнення відбулось у відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи викладене, відповідач вважає звільнення позивача правомірним та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.
Представник Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у запереченнях.
Представник Голови комісії з припинення юридичної діяльності осіб Соборної районної у місті Дніпрі ради та її виконавчого комітету в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно Розпорядження Голови Соборної районної у місті Дніпрі ради від 18.04.2019р. №68-ос позивача прийнято на посаду начальника управління служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради.
Враховуючи рішення Дніпровської міської ради від 25.04.2018 № 95/31 «Про функціонування районних у місті Дніпрі рад та їх виконавчих органів», від 02.09.2020 №80/60 «Про створення адміністрацій районів Дніпровської міської ради», у зв`язку з реорганізацією Соборної районної у місті Дніпрі ради, відповідно до норм чинного законодавства позивача за 2 місяці повідомлено про наступне вивільнення, а у разі наявності посади вона буде запропоновано.
З 31 грудня 2020 року позивача звільнено з займаної посади відповідно до розпорядження голови комісії з припинення юридичної діяльності осіб - Соборної районної у місті Дніпрі ради та її виконавчого комітету № 227-ос від 24.12.2020 відповідно до норм п.1 ст. 40 КЗпП України.
Так, приймаючи рішення по суті поданого позову суд виходив з наступного.
Згідно з положеннями частини першої та шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відносини, що виникають у зв`язку із прийняттям, проходженням та припиненням служби в органах місцевого самоврядування, регулюються Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Згідно ст.20 вищевказаного Закону крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі:
порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;
порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону);
виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);
досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 3 КЗпП України, цим Кодексом регулюються трудові відносини всіх працівників, а ст. 4 Кодексу передбачено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Отже, до правовідносин, що виникли у цій справі, підлягають застосуванню й положення КЗпП України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, зокрема, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:
1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;
2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;
4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;
5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;
6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;
7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;
8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;
9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.
10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.
Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.
Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.
Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.
Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22.09.2020р. по справі № 161/7196/19.
Крім того, за змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.
При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.
Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.
Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22.05.2019р. по справі № 753/3889/17.
Позивач обґрунтовує протиправність свого звільнення, зокрема, тим, що посада, яка була запропонована працівнику, який взагалі не мав досвіду роботи у зазначеній сфері, не мав відповідного досвіду роботи.
Крім того, з посиланням на п.2 ч.2 ст.42 КЗпП позивач зазначає, що в його сім`ї інших працівників із самостійним заробітком немає.
У процесі судового розгляду справи на вимогу суду відповідач надав інформацію щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та судом встановлено:
Стаж служби в ОМС на 31.12.2020: 1 рік 8 міс. 12 днів.
Стаж на керівних посадах на 31.12.2020: 2 роки 4 міс. 14 днів.
Освіта: Дніпропетровський державний технічний університет залізничного транспорту за спеціальністю «Комп`ютерні та інтелектуальні системи та мережі».
Подяки: подяка голови ради (2019р).
Підвищення кваліфікації: сертифікат ДРІДУ НАДУ від 14.06.2019 «Підвищення кваліфікації державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування стаж служби яких до одного року».
Стаж служби в ОМС на 31.12.2020: 4 роки 10 міс. 0 днів.
Стаж на керівних посадах на 31.12.2020: 14 років 0 міс. 3 дні.
Освіта: Дніпропетровський інститут інженерів залізничного транспорту (1998р.) за спеціальністю «Локомотиви»;
Дніпропетровський регіональний інститут державного управління Національної академії державного управління при Президентові України (2020р.) за спеціальністю «Публічне управління та адміністрування».
Подяки: грамота голови обласної ради (2017, 2019); подяка міського голови (2018); подяка голови ради (2016, 2018, 2019).
Підвищення кваліфікації:
свідоцтво ДРІДУ НАДУ від 28.04.2017 «Професійна програма підвищення кваліфікації»;
сертифікат ДРІДУ НАДУ від 09.03.2017 «Запобігання та протидія корупції»; сертифікат ДРІДУ НАДУ від 09.06.2017 «Актуальні питання державного управління та місцевого самоврядування»;
сертифікат ДРІДУ НАДУ від 12.10.2017 «Доступ та використання публічної
інформації в органах влади. Взаємодія з громадськістю»;
сертифікат ДРІДУ НАДУ від 23.11.2017 «Захист інформації та електронне
З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що ОСОБА_2 має більш високу кваліфікацію та відповідно відсутні обставини для застосування інших підстав, які приймаються до уваги при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.02.2021 року апеляційну скаргу Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича -задоволено.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі №701зп-20/160 скасовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20 грудня 2021 року.

Суддя О.В. Єфанова