Справа № 340/4118/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2022 року м. Дніпросправа № 340/4118/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року (суддя Сагун А.В.) у справі №340/4118/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 , через уповноваженого представника, звернувся до суду з позовом в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

2) зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги;

3) стягнути з Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020р. №3-р/2020 набув право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учасник бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як це передбачено ч.5 ст.12 Закону №3551-XII в редакції Закону 367-XIV, проте в 2021 році відповідачем протиправно нараховано та виплачено грошову допомогу у значно меншому розмірі. З цих підстав просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену суму допомоги. Також вказував на те, що бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінив у 5000,00 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову

допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

В іншій частині позову, а саме в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

Рішення суду, в частині відмови у задоволенні позову, мотивовано відсутністю правових підстав для відшкодування моральної шкоди з огляду на не доведеність позивачем причинного зв`язку між оскаржуваною бездіяльністю відповідача та завданням йому моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати та прийняти нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача моральну (немайнову) шкоду в розмірі 5000,00 грн. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Як зазначає позивач, сам по собі факт порушення прав особи тягне моральні страждання і виникнення моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на її користь.

Відповідач Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради своїм процесуальним правом щодо оскарження рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, не скористався.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з оглядку на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ( а.с.10).

Відповідачем видана, позивачу довідка від 26.05.2021 №173, що ним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2021 року № 325 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" у квітні поточного року отримано щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1491,00 грн., згідно списків головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ( а.с.11).

Не погодившись з розміром виплаченої допомоги, позивач звернувся з даним позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, з огляду на обсяг оскарження рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заявлених вимог, а саме в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини, визначається одним із засобів юридичного захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, неодноразово були сформульовані Верховним Судом, у тому числі у постановах від 10 квітня 2019 року в справі №464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їхню інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження; встановити причинно-наслідковий зв`язок і визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їхньої правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Водночас Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25 квітня 2019 року в справі №818/1429/17, від 27 червня 2019 року в справі №825/1030/17, від 12 листопада 2019 року в справі №818/1393/17, від 18 листопада 2019 року в справі №820/5044/18, від 28 листопада 2019 року в справі №826/27549/15, від 28 лютого 2020 року в справі №804/2593/17, від 18 червня 2020 року в справі №339/183/16-а, від 02 вересня 2020 року в справі №1340/4056/18, від 24 вересня 2020 року в справі №1.380.2019.001368, від 18 лютого 2021 року в справі №420/7423/19 та від 25 березня 2021 року в справі №520/4577/19, указував на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, суд апеляційної інстанції зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Вирішуючи спір, в цій частині заявлених вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не було доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між предметом спору та заподіянням йому моральної шкоди.

З огляду на наведені позивачем аргументи, заподіяння моральної шкоди позивач фактично пов`язує із допущенням відповідачем протиправної бездіяльності, що виразилася у не нарахуванні та невиплаті грошової допомоги у повному обсязі, та призвела до необхідності звернення позивача з цим позовом до суду за захистом порушеного права.

Натомість, сам по собі факт не нарахування та невиплати відповідачем грошової допомоги у повному обсязі, що було встановлено судом першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, не може свідчити про заподіяння особі моральної шкоди. Такі обставини можуть лише вказувати на заподіяння особі матеріальної шкоди у вигляді недоотриманих сум допомоги.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що сам лише факт порушення прав позивача у спірному випадку не може слугувати виключною та достатньою підставою для стягнення моральної шкоди.

Суд зауважує, що необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну немайнову шкоду є не лише встановлена неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, а й наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.

Однак, позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції, так само і в суді апеляційної інстанції не навів переконливих доводів з належним їх обґрунтуванням і підтвердженням, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача йому було заподіяно моральні чи фізичні страждання або втрати немайнового характеру.

Крім цього, не надано позивачем жодних доказів і на обґрунтування розміру моральної шкоди, який заявлено до відшкодування, хоча вказані обставини підлягають доказуванню, як і сам факт заподіяння моральної шкоди.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року по справі №340/4118/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, які визначені ст.329 КАС України.

Повне судове рішення складено 11.01.2022р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк