Справа № 240/5649/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5649/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Липа В.А.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

06 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селінг-Оіл" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

15 грудня 2021 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу,в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26 листопада 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛІНГ-ОІЛ» знаходиться на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Житомирській області (м. Житомир).

Основним видом діяльності товариства по коду КВЕД 47.30 є роздрібна торгівля пальним (основний).

Контролюючим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «СЕЛІНГ-ОІЛ» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 р. від`ємного значення з ПДВ, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах, за результатами якої складено акт від 16.12.2020 № 2403/06-30-07-01/42329169 (далі - акт перевірки).

За результатами проведеної перевірки (з урахуванням відповіді на заперечення на акт перевірки) встановлено порушення товариством вимог п.44.1, п.44.3, п.44.4, п.44.б ст. 44, п.85.2 ст.85, п.185.1 ст.185, п.186,1 сг.186, п.187,1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (із змінами та доповненнями) (далі-ПК України), що призвело:

- до завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації), за жовтень 2020 року на суму 991473 грн;

- до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, за перевірений період, всього в сумі 27244842 грн;

- до не реєстрації за операціями неповного Декларування податкових зобов`язань податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних в кількості 8 шт. на загальну суму ПДВ 8226522 грн;

- ненадання окремих документів до перевірки, що зафіксовано в актах про ненадання оригіналів документів до перевірки від 09.12.2020 №76/06-30-07-01/42329169 та від 16.12.2020 №96/06-30-07-01/42329169, про що було зазначено в акті від 16.12.2020 №2403/06-30-07-01/42329169 з питань дотримання вимог додаткового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

У відповідності до п. 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України, ТОВ «СЕЛІНГ-ОІЛ» 03 лютого 2021 року направило до Державної податкової служби України скаргу за вих. №9. Рішенням про продовження строку розгляду скарги від 12.02.2021 року за №3364/6/99-00-06-01-02-06, контролюючий орган вищого рівня продовжив строк розгляду даної скарги до 05.04.2021 року.

Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги за №6812/6/99-00-06-0-02-06 від 25.03.2021 року скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 22.01.2021 №1, та від 22.01.2021 №1 у частині 24 277 465 грн. податку на додану вартість та 6 514 473 грн. застосованих штрафних санкцій, а в іншій частині зазначене ППР та ППР ГУ ДПС у Житомирській області від 22.01.2021 №1, № 1 залишено без змін, а скаргу ТОВ «СЕЛІНГ-ОІЛ» - частково задоволено.

На підставі висновків акта перевірки та рішення про результати розгляду скарги ДПС України контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.03.2021 №1 про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 3264115 грн, від 22.01.2021 №1 про зменшення розміру від`ємного значення на суму 991473 грн та № 1 про застосування штрафної санкції за ненадання документів до перевірки у сумі 1 020 гривень.

Вважаючи винесені контролюючим органом податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду для їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 61 Податкового кодексу України визначено порядок податкового контролю та повноваження органів державної влади щодо його здійснення. Згідно із пунктом 61.2 статті 61 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до ст. 39 цього Кодексу.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (надалі також ПК України)).

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка (п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Відповідно до положень п. 78.1.8 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом (п.78.4 ст. 78 ПК України).

В абз. п. 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що в наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПКУ платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

З матеріалів справи встановлено, що наказ ГУ ДПС у Житомирській області від 01.12.2020 №1932 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «СЕЛІНГ-ОІЛ» (код згідно з )» видано на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст.75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України «...у зв`язку з поданням ТОВ «СЕЛІНГ-ОІЛ» (код згідно з ) декларації з податку на додану вартість з від ємним значенням, яке становить більше 100 тис. грн. за жовтень 2020 року, та враховуючи доповідну записку управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Житомирській області від 30.11.2020 №2918/06-30-07-01...».

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що платником податків подавалася заява про відшкодування з бюджету податку на додану вартість. Крім того, основні порушення описані працівниками контролюючого органу зводяться до аналізу взаємовідносин ТОВ «СЕЛІНГ- ОІЛ» з контрагентами за період січень - вересень 2020 року, що виходить за межі визначених законодавством підстав для документальної позапланової невиїзної перевірки. Вид перевірки, вказаний в наказі, не відповідає фактичному характеру перевірки, відображеному в акті.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представником позивача за довіреністю 27.11.2020 головним державним ревізорам-інспекторам були надані відповідні копії наказів щодо відпустки директора ОСОБА_1 з 25.11.2020 по 08.12.2020 та "Про зміну істотних умов праці у зв`язку із запровадженням карантину" (дистанційна робота працівників), у зв`язку з чим, перевірку призначено з 03.12.2020.

Тобто, відповідачем не було враховано відсутність посадових осіб товариства та факт перебування працівників на дистанційній роботі, що унеможливлювало підготовку та надання значного обсягу документів, необхідних при проведенні вказаної перевірки.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що висновки покладені в основу прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень є безпідставними, оскільки, контролюючим органом не враховано вказані вище обставини, що призвело до неналежного дослідження первинних документів по взаємовідносинах із контрагентами, що вплинуло на формування податкової звітності.

Абзацом 3 підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 06.2010 № 17-рп/2010 визначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005).

Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18 вказав наступне: «Оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. Таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку передусім, а в разі, якщо вони визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Протиправність призначення та проведення контролюючим органом перевірки, за наслідками якої було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатньою підставою для висновку про протиправність податкового повідомлення- рішення".

Даючи оцінку доводам апелянта стосовно відсутності в діях відповідача протиправності щодо зазначення порушень податкового законодавства в акті перевірки, а саме: завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 991 473 грн. за жовтень 2020 року та заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, яке сплачується до державного бюджету в сумі 27 244 842 за період з січня 2020 року по жовтень 2020 року, а, з врахуванням рішення ДПС України від 25.03.2021р. №6812/6/99-00-06-01-01-06 та податкового повідомлення-рішення від 30.03.2021р. №1, збільшено податкові зобов`язання ТОВ «СЕЛІНГ-ОІЛ» з податку на додану вартість за жовтень 2020 року на 3 264 115 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Нормами Податкового кодексу України визначено, що обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у т. ч. у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у т.ч. при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у т.ч. інших необоротних матеріальних активі та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у т.ч. при їх імпорті.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 12 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 341), після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу; наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яке коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Тобто, податковим органом при реєстрації податкової накладної, фактично перевіряються всі дані по платнику податку, який здійснює реєстрацію податкової накладної. Крім того, контролюючий орган, в силу своїх повноважень, перевіряє номенклатуру та коди УКТ ЗЕД, які зазначені в податковій накладній.

Згідно абз. 1, 3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зважаючи, що дані податкової декларації з податку на додану вартість формуються на підставі податкових накладних, які зареєстровані підприємством, та податкових накладних, які зареєстровані контрагентами, тому ГУ ДПС у Житомирській області не може коригувати суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, оскільки вказані дані перевіряються податковим органом ще на стадії реєстрації податкової накладної.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відтак, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Варто зазначити, що р. 21 Декларації з податку на додану вартість з визначеною сумою 991 473 грн. сформовано позивачем як результат математичної різниці р. 9 та р. 16 Декларації. В свою чергу, податковим органом донараховуються суми по р, 9 та знімаються суми зр. 16 і відповідна різниця в сумі 2 967 377 грн. стягується з підприємства. Тобто, ГУ ДПС у Житомирській області двічі стягує суму в розмірі 991 473 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. 996-XIV (далі - Закон №996), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. №88, (далі - Положення №88), первинні документи - це документи, створені в письмовій, чи електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

В свою чергу, господарська операція - дія чи подія, яка викликає зміни у структурі активів і зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Закону №996).

Отже, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (ч. 1 ст. 9 Закону №996, п. 2.2 Положення № 88).

Господарські операції відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного та безперервного документування. Записи в облікових регістрах здійснюються на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог Положення №88.

Відповідно до положень п. 44.1 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абз. 1 цього пункту.

Верховний Суд в постанові від 20.03.2020 у справі № 826/11054/15 зауважив, що право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не є обмеженими поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на всіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ТОВ «СЕЛІНГ-ОІЛ» на підтвердження відповідних господарських операцій надані товарно-транспортні накладні, сертифікати відповідності, паспорти якості, платіжні доручення і інші.

Фактичне виконання договорів, укладених між ТОВ «СЕЛІНГ-ОІЛ» з ТОВ «ОКТАНЛІМІТЕД» та TOB «РЕГІОН-ХОЛ» за жовтень 2020 року підтверджено наявними додатковими угодами, актами приймання-передачі нафтопродуктів, податковими накладними, що вказує на фактичне підтвердження наявності у платника податків підстав для віднесення суми ПДВ до податкового кредиту.

Щодо тверджень апелянта, що платником податків під час проведення позапланової невиїзної документальної перевірки не надавались журнали обліку нафтопродуктів (№6-НП), ТТН за формою 1-ТТН, журнали реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП тощо, що є порушенням Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за № 805/15496 (далі - Інструкція №281), то суд звертає увагу, що абзац 3 пункту 14.4 розділу 14 вказаної Інструкції передбачає, що для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 куб.м., ведення обліку для кожного резервуара не є обов`язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Як вбачається з матеріалів справи, на автозаправних станціях суб`єкта господарювання знаходяться резервуари місткістю до 100 куб.м., тому враховуючи вказане позивач керується пунктом 16.1 розділу 16 Інструкції №284.

Пунктом 16.1 розділу 16 Інструкції №284 встановлено, що матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою N 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Мінтранспорту від 14.10.1997 р. №363, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Згідно пунктів 11.1 вказаних правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Таким чином, товарно-транспортна накладна є обов`язковим первинним документом на підтвердження реальності господарських операцій з послуг перевезення. Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 13.11.2018 року у справі №822/6312/15.

Тоді як, відповідно до постанови Верховного Суду від 11,12.2018 року у справі №807/143/16, товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно- транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Тобто, якщо в межах спірних відносин податковий кредит та витрати по факту придбання послуг, перевезення товариством формуватися не буде, вказане зумовлює відсутність необхідності підтвердження реальності господарських операцій наданням товарно-транспортних накладних.

Суд наголошує, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «СЕЛІНГ-ОІЛ» є КВЕД 47.30 Роздрібна торгівля пальним, що підтверджує необхідність закупівлі ПММ для їх реалізації через автозаправні станції та відповідну економічну доцільність проведення господарських операцій.

Економічна діяльність підприємства підтверджується наявними в матеріалах справи документами, зокрема: договором зберігання, договорами про перевезення вантажів автомобільним транспортом, актами здачі-прийомки виконаних робіт, платіжними дорученнями, податковими накладними.

Щодо не включення до бази оподаткування отриманих коштів (авансового платежу) від ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» в сумі 114956 грн., то після отримання Акту платником податків встановлено не виключення з рах. 36.1 за жовтень 2020 року помилково сплачених коштів ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» у відповідності до листа контрагента за вих. № 319/04 від 20.10.2020 р, які обліковувалися на рах. 68.5.8. Зазначене було виправлено та підтверджено доданими до заперечень платника податків від 05.01.2021 року за вих. №02 документами.

Але, на арк. 6 відповіді ГУ ДПС у Житомирській області від 19.01.2021р. №507/6/06- 30-07-01 зазначено, що «...аналіз наданих документів не дає змоги визначити правильність тверджень ТОВ «Селінг-Оіл» щодо зміни призначення платежу по отриманих коштах, так як не надано всіх необхідних документів з даного питання - договорів з ТОВ «Лівайн Торг» на продаж ПММ (скетч карток)...».

В свою чергу, вказане спростовується листом платника податків від 09.12.2020р. за №135, де в додатку на арк.7 зазначено надані до перевірки договір поставки №П18-151/ЛТ від 04.09.2018, додаток 1, 2, 3, 4, акти приймання-передачі товару від 31.10.2020р. у кількості 2шт.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в акті перевірки не деталізовано, які саме витрати та доходи віднесені ТОВ «СЕЛІНГ-ОІЛ» до їх складу, за результатами яких видів господарських операцій, за якою подією, на підставі яких первинних документів призвели до виявлених та зафіксованих порушень. Зазначене суперечить приписам пункту 5 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 № 727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1300/27745.

Аналізуючи доводи апелянта щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 22 січня 2021 року №1, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 52-1 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкцїї не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

З аналізу наведеної правової норми слідує, що ненадання до перевірки повного переліку витребовуваних документів не передбачено як підставу для застосування штрафних санкцій у вказаний період.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 22.01.2021 №1, від 22.01.2021 №1, від 30.03.2021 №1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.