Справа № 420/17412/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України №213-20 від 09.06.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

У Позивача наявні підстави для визнання його біженцем:

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (надалі за текстом - Закон) визначає: «біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок, таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань».

Позивач не може повернутися до країни своєї громадянською належності з причин ситуації загальнопоширеного насильства та військових дій. Окрім того, на даний час Позивачу загрожує небезпека як окремій групі - жінка.

Отже, заява позивача відповідає критеріям і для визнання його біженцем, і особою, яка потребує додаткового захисту.

Однак, ДМСУ при прийнятті оскаржуваного рішення зазначені обставини до уваги не прийняла. Тож, рішення ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 27.09.2021 р. відкрито провадження у справі (в порядку ст. 262 КАС України).

Ухвалою суду від 27.09.2021 р. витребувано з Державної міграційної служби України належним чином завірену копію особової справи ОСОБА_1 та зупинено провадження по справі до отримання витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 25.11.2021 року поновлено провадження по справі №420/17412/21.

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

19.11.2021 року за вх. №64736/21 від Державної міграційної служби України (за підписом ОСОБА_1 ) надійшов відзив на адміністративний позов та копія матеріалів особової справи ОСОБА_1 .

Відзив обґрунтовано наступним.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що рішення ДМС від 09.06.2020 № 213-20 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є протиправним.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту рішенням ДМС від 11.05.2021 №147-21.

Однак, в адміністративному позові та, як наслідок в ухвалі суду від 27.09.2021, зазначено рішення від 09.06.2020 №213-20, яке не має жодного відношення до позивача та прийняте відносно іншої особи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Рішенням ДМС від 11.05.2021 №147-21 ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

ОСОБА_1 мотивує свої вимоги тим, що рішення ДМС від 09.06.2020 №213-20 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є протиправним.

При цьому, ОСОБА_1 просить зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, повноваження кожного органу законодавчої, виконавчої та судової влади не є безмежними, а визначаються Конституцією та законами України.

Сукупність повноважень суду щодо розгляду та вирішення справ позначається спеціальним терміном «юрисдикція». У ч. 3 ст. 124 Конституції визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд має повноваження розглядати та вирішувати справу (має юрисдикцію), якщо має місце юридичний спір. Відповідно, відсутність юридичного спору свідчить про те, що суд не має повноважень вирішувати справу.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

Юридична зацікавленість (інтерес) у зверненні до суду повинна мати об`єктивну основу. Для розгляду справи недостатньо лише суб`єктивного твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

Спір виникає на підставі юридичного факту й саме цим породжує відповідні правовідносини.

Позивач в прохальній частині позову просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України №213-20 від 09.06.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як вбачається, з відзиву від 19.11.2021 року за вх. №64736/21 від Державної міграційної служби України (за підписом ОСОБА_1 ) рішення Державної міграційної служби України №213-20 від 09.06.2020 щодо ОСОБА_1 не приймалось.

Крім того, щодо вимоги про зобов`язання ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_2 .

Особа ( ОСОБА_2 ) у встановленому законом порядку до суду не зверталась.

Юридичного факту прийняття рішення Державної міграційної служби України №213-20 від 09.06.2020 щодо ОСОБА_1 не було, а отже відповідні правовідносини не виникли.

Вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки оскаржуване рішення щодо відповідача не приймалось.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25.03.2021 року по справі №377/201/17.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду , якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи та законні інтереси.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Отже, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом.

Вирішуючи питання наявності порушеного права ОСОБА_1 , суд установив, що у відношенні вказаної особи рішення ДМСУ №213-20 від 09.06.2020 р. не приймалось.

З урахуванням встановлених обставин по справі, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору та наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , телефон: НОМЕР_1 )

Державна міграційна служба України, адреса: вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001, , телефон: , , E-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА

.