Справа № 360/2127/21
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 січня 2022 року СєвєродонецькСправа № 360/2127/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 Дяченка Олексія Володимировича у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 360/2127/21 за позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2022 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 Дяченка О. В. у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 360/2127/21 за позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, якою просить:

- визнати протиправною бездіяльність Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) у період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2020 року березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 при виконанні рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі № 360/2127/21;

- постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності військового комісара Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який відповідальний за нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 при виконанні рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі № 360/2127/21;

- встановити Луганському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та інформації про вжиті заходи.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі № 360/2127/21 зобов`язано Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) у період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2020 року січень 2008 року, а у період з 01 березня 2018 року по 23 листопада 2020 року березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078:

24 грудня 2021 року відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 лютого 2020 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у розмірі 84 638,95 грн.

Представник заявника вважає, що за період з 01 березня 2018 року по 23 листопада 2020 року включно відповідачем невиплачено індексацію грошового забезпечення з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, яка складає 146 242,55 грн.

Відтак, на думку представника заявника, дії посадових осіб Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки є направленими на умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Вирішуючи питання щодо прийняття до розгляду даної заяви, суд враховує, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення, суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

У статті 14 Кодексу адміністративного суду України (далі КАС України) передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 372 КАС України визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом є Закон України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 373 КАС України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 383 КАС України особа позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною другою статті 383 КАС України визначено, що у такій заяві, зокрема, зазначаються: інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання (пункт 7), та інформація про хід виконавчого провадження (пункт 8).

У частині четвертій статті 383 КАС України передбачено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Суд звертає увагу на те, що зазначені у статті 383 КАС України правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як вже вказано вище, порядок звернення до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, передбачений статтею 383 КАС України. Ця стаття встановлює відповідні обов`язкові відомості, які має містити така заява.

Зокрема, законодавець передбачив, що заява про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження.

Аналіз вище вказаних норм права свідчить, що звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 21 березня 2019 року у справі № 805/1458/17-а.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 грудня 2021 року у справі № 9901/235/20, зазначено, що визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.

Стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.

Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону № 1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою у порядку статті 383 КАС України.

Зі змісту заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 вбачається, що заявник не погоджується із розміром отриманих коштів від Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на виконання рішення суду у справі № 360/2127/21. Разом з цим, представник ОСОБА_1 Дяченко О. В. зазначив, що виконавчий лист щодо виконання рішення суду у справі № 360/2127/21 до примусового виконання було пред`явлено 23 грудня 2021 року, а ця заява у порядку статті 383 КАС України до суду була надіслана 31 грудня 2021 року.

З огляду на вказане, зміст конкретних обставин, хронологія та послідовність дій заявника не дають підстав для висновку, що останній у повному обсязі виконав вимоги частини другої статті 383 КАС України, які б зобов`язували суд прийняти до розгляду подану заяву та за наслідками її розгляду ухвалити відповідне рішення. Таким чином, звернення представника ОСОБА_1 Дяченка О. В. до суду із заявою у порядку статті 383 КАС України, коли заявник не використав можливість виконання рішення суду на підставі Закону України «про виконавче провадження», є передчасним.

З огляду на те, що заява не відповідає вимогам статті 383 КАС України, що полягає у відсутності відомостей щодо пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, заява, подана представником ОСОБА_1 Дяченком О. В., на підставі частини 5 статті 383 КАС України підлягає поверненню, що не позбавляє заявника права повторно звернутися до суду із цією заявою із дотриманням приписів статті 383 КАС України.

Керуючись статтями 241, 256, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 Дяченка Олексія Володимировича у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 360/2127/21 за позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути заявнику без розгляду.

Копію ухвали разом з заявою і доданими до неї документами невідкладно надіслати заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Кисіль