Справа № 160/20201/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправною бездіяльність та скасування постанови, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі - відповідач), в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 62035798 від 24.09.2021 року.
Ухвалою суду від 29.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено судове засідання на 12.01.2022 року.
В судове засідання 12.01.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача.
Неявка учасників справи сторін не перешкоджає розгляду справи по суті та в силу вимог частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
"Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу два роки роботи у галузі права за період роботи юрисконсультом юридичного відділу Управління торгівлі Новомосковського міськвиконкому та юрисконсультом Центрального універмагу м.Новомосковська Дніпропетровської області з 07.08.1990 по 12.03.1993 роки на підставі Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 5 лютого 2019 року, виданого Апеляційним судом Дніпропетровської області;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 5 серпня 2018 року відповідно до стажу судді 25 років 09 місяців 05 днів на підставі Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 5 лютого 2019 року, №04.4-59/46/2019, виданого Апеляційним судом Дніпропетровської області."
До листа долучені відомості ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо проведеного перерахунку.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Заходами примусового виконання рішень, за визначенням частини першої статті 10 Закону №1404-VIII, є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII, за рішеннями немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з частиною 4 статті 19 Закону №1404-VIII, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
На підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
За наведених обставин, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII відповідачем винесено оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже, доводи позивача щодо не виконання рішення в повному обсязі, оскільки не проведено перерахунок, а саме його ключову складову - виплату невиплачених грошових коштів, суд вважає безпідставними.
Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статями 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар