Справа № 300/2758/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/2758/21 пров. № А/857/18922/21

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року (ухвалене головуючим суддею Боршовський Т.І. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/2758/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 58 від 26.03.2021 про відмову в перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області (далі - ТУ ДСА) № 205 від 18.03.2021;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та здійснити позивачу з 19.02.2020 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки ТУ ДСА в Івано-Франківській області № 205 від 18.03.2021 (із застосуванням регіонального коефіцієнта 1.1), з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що в будь-якому випадку згідно з ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016, її грошове утримання мало б бути перераховано відповідачем з врахуванням посадового окладу діючого судді за посадою, в розмірі, який визначений у довідці № 205 від 18.03.2021.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 58 від 26.03.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 205 від 18.03.2021 (із застосуванням регіонального коефіцієнта «1.1»), з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається відповідно до розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, то вказаний регіональний коефіцієнт повинен також враховуватися при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що регіональний коефіцієнт це доплата за додаткове навантаження до базового розміру посадового окладу судді, яка залежить від кількості населення, де розташований суд, у якому суддя здійснює правосуддя. Згідно з ч. 10 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 16.03.1994 ОСОБА_1 зарахована на посаду судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с. 8-9).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя № 2762/0/15-17 від 12.09.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

З 18.09.2017 позивач відрахована зі штату Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, що підтверджується записом в трудовій книжці.

Позивач з 19.09.2017 отримує щомісячне довічне утримання судді у відставці.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області позивачу видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 22 від 15.01.2020, згідно якої розмір суддівської винагороди позивача з 01.01.2020 становить 53601, 00 грн, в тому числі посадовий оклад 31530, 00 грн, доплата за вислугу років 22071, 00 грн.

12.03.2020 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області видано ОСОБА_1 довідку за № 205 (посадовий оклад 63060, 00 грн та доплата за вислугу років 44142, 00 грн).

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 205 від 12.03.2020.

18.05.2020 відповідач прийняв рішення № 174 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке позивач оскаржила в судовому порядку. Судовим рішенням у справі № 300/2467/20 зобов`язано орган пенсійного фонду здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Івано-Франківській області № 205 від 12.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі № 300/2467/20 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , починаючи з 19.02.2020 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Івано-Франківській області від 12.03.2020 № 205.

Зважаючи на те, що в довідці № 205 від 12.03.2020 не був зазначений регіональний коефіцієнт «1,1» при обчисленні посадового окладу, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ТУ ДСА в Івано-Франківській області, в якому просила зобов`язати ТУ ДСА в Івано-Франківській області видати довідку про розмір суддівської винагороди для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням до посадового окладу регіонального коефіцієнту «1.1».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі № 300/3059/20, яке набрало законної сили 26.02.2021, визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області щодо видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 205 від 12.03.2020 без урахування до посадового окладу регіонального коефіцієнта «1,1», передбаченого ч. 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 та зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначити посадовий оклад, із застосуванням регіонального коефіцієнта «1,1» (а.с. 19-22).

Територіальне управління ДСА в Івано-Франківській області видало позивачу довідки № 119 від 09.02.2021 та № 205 від 18.03.2021 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в яких зазначено посадовий оклад, що становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 19.02.2020 і 01.01.2021 відповідно, із застосуванням регіонального коефіцієнта «1.1», - 69366 грн, доплата за вислугу років - 48556, 20 грн. (а.с. 23, 26).

Позивач 10.02.2021 звернулася із заявою до органу пенсійного фонду про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки № 119 від 09.02.2021, за результатом розгляду якої відповідач прийняв рішення № 36 від 19.02.2021 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (а.с. 24-25).

24.03.2021 ОСОБА_1 звернулася із заявою до органу пенсійного фонду про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки № 205 від 18.03.2021, за результатом розгляду якої відповідач прийняв рішення № 58 від 26.03.2021 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (а.с. 27-28).

Позивач вважаючи протиправним рішення відповідача від 26.03.2021 № 58 про відмову в перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Івано-Франківській області від 18.03.2021 № 205, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), чинного на час призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше при значеного щомісячного довічного грошового утримання.

Так, згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з ч. 4 ст. 135 Закону № 1402-VIII до базового розміру посадового окладу, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Приписи частин 5-8 ст. 135 Закону № 1402-VIII встановлюють розміри щомісячних доплат: за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності; виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до п. 10 ст. 135 Закону № 1402-VIII визначено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Згідно з ч. 3ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Складовою суддівської винагороди є посадовий оклад.

При цьому, ч. 3 ст. 135 цього Закону визначено поняття базового розміру посадового окладу та ч. 4 ст. 135 Закону встановлена можливість застосування до базового розміру посадового окладу регіональних коефіцієнтів.

Зі змісту наведених приписів ст. 135 Закону № 1402-VIII можливо зробити висновок, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат. При цьому, посадовий оклад судді складаються з базового розміру посадовою окладу судді та застосованого до нього відповідного регіонального коефіцієнту.

Тобто, передбачений ч. 4 ст. 135 Закону №1402-VIII регіональний коефіцієнт є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою.

Згідно зі ст.8 Конституції України та ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Нормами ч. 2 ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11.03.2020 в справі № 4-р/2020 з посиланням, у тому числі, на норми міжнародного права зазначив, що: «Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).

У рішенні від 11.03.2020 № 4-р/2020 у справі №1-304/2019 (7155/19) Конституційний Суд України висловив позицію, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу.

Відтак, оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається відповідно до розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, то вказаний регіональний коефіцієнт повинен також враховуватися при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, оцінюючи доводи оскаржуваного рішення пенсійного органу щодо відсутності права у суддів у відставці на отримання доплат до посадового окладу при виплаті довічного грошового утримання, суд апеляційної інстанції звертає увагу на висновки Конституційного Суду України (далі - Суд) у рішенні № 11-р/2018 від 04.12.2018, де Суд, для цілей застосування положень частини 1 статті 55, частини 8 статті 56, частин 1, 2 статті 89, частини 3 статті 82, частин 6, 7 статті 147, Закону №1402-VIII, встановив невідповідність Конституції України положень частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, згідно із якою, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Аналогічного змісту норма встановлена ч. 10 ст. 135 Закону № 1402-VIII.

Надаючи оцінку конституційності ч. 10 ст. 133 Закону № 2453-VI Конституційний Суд зауважив, що випадки, коли суддя не здійснює правосуддя поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом № 1402-VIII нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина 1 статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина 8 статті 56, частини 1, 2 статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина 3 статті 82, частини 6, 7 статті 147).

Таким чином, судді у відставці не є суб`єктами правового регулювання ч. 10 ст. 135 Закону № 1402-VIII, що свідчить про відсутність будь-яких підстав для застосування вказаної норми під час визначення права позивача на належне щомісячне довічне грошове забезпечення як судді у відставці.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 143 Закон України «Про судоустрій та статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці саме у відповідному процентному співвідношенні до суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, будь-які обмеження щодо врахування регіонального коефіцієнта при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відсутні.

Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України, та стосовно наявності підстав для його скасування.

Підсумовуючи наведене вище, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що відмова відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки про суддівську винагороду з урахуванням регіонального коефіцієнту «1,1», обмежує позивача в праві отримувати щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі, встановленому Законом України «Про судоустрій та статус суддів», відтак таке рішення суб`єкта владних повноважень слід визнати протиправним.

При цьому, колегія суддів вважає, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 58 від 26.03.2021 та зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 205 від 18.03.2021 (із застосуванням регіонального коефіцієнта «1.1»), з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Щодо доводів апелянта про те, що в новій довідці № 205 від 18.03.2021, поданій відповідачу, не зазначено про те, що попередня довідка № 205 від 12.03.2020 є недійсною, то суд зазначає про те, що вказані аргументи не були підставою для відмови в перерахунку грошового утримання позивача в рішенні від 26.03.2021 за № 58, а тому суд не бере їх до уваги. Більше того суд зазначає, що такі аргументи є нікчемними, оскільки довідка № 205 від 18.03.2020 видана станом на ту ж дату 19.02.2020, на виконання рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі № 300/3059/20.

Сторони не оспорюють розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначеного у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації № 205 від 18.03.2021, з інших підстав, ніж ті, що викладені в рішенні органу пенсійного фонду № 58 від 26.03.2021.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 300/2758/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель