Справа № 120/17120/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 р. Справа № 120/17120/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В, розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком № 81 від 04.10.2021 та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 01.09.1978 по 26.06.1979, з 18.07.1979 по 06.03.1982, з 06.05.1982 по 25.08.1986, з 26.02.1987 по 12.07.1989, з 29.05.1992 по 24.05.1993, з 03.06.1993 по 04.10.1994, а також зобов`язати відповідача призначити з 14.07.2021 пенсію за віком у відповідності до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 30.09.2021 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду даної заяви органом пенсійного фонду винесено оскаржуване рішення № 81 від 04.10.2021, яким їй відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу для призначення пенсії - 28 років, підтвердивши лише 24 роки 0 місяців 21 день. Як зазначає позивач, відповідач під час вирішення питання про призначення пенсії безпідставно не взяв до уваги її стаж роботи за період до 09.09.1999, оскільки в наданій трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24.03.1981 на титульній сторінці нечитабельний відтиск печатки установи, яка здійснювала запис. На думку позивача, дана обставина в жодному разі не повинна впливати на підтвердження її стажу за такий період, позаяк відповідні записи у трудовій книжці зроблені належним чином, а також підтверджуються додатковими документами, які були подані разом із заявою про призначення пенсії. Окрім того, на переконання позивача, необґрунтоване неврахування зазначених вище періодів її трудової діяльності до страхового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує її право на належний соціальний захист.

Ухвалою від 06.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня її вручення для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Цією ж ухвалою витребувано у відповідача додаткові докази, необхідні для розгляду справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, 24.12.2021 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву з витребуваними судом доказами. Так, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що стаж позивача було зараховано за даними системи персоніфікованого обліку з 09.09.1999, оскільки в наданій трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24.03.1981 на титульній сторінці нечитабельний відтиск печатки установи, яка здійснювала запис. Відповідач вказує, що відповідно до ст. 49 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. За таких обставин просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, ознайомившись із наведеними сторонами доводами та дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення віку 60 років, 30.09.2021 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком, згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду такої заяви, ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило позивача про те, що рішенням № 81 від 04.10.2021 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу в розумінні ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років). Мотивами прийняття такого рішення слугувало те, що згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсі за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, військовий квиток) страховий стаж складає 24 роки 0 місяців 21 день. При цьому, до загального трудового стажу не зараховано періоди роботи за записами наданої трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 24.03.1981, оскільки на титульній сторінці нечитабельний відтиск печатки установи, яка здійснювала запис. Відтак, відповідач зарахував страховий стаж позивачу лише з 09.09.1999 за даними системи персоніфікованого обліку.

Вважаючи, що відповідач безпідставно відмовив їй у призначені пенсії за віком, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже, з вище зазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 N 1058-IV.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (далі Закон від 05.11.91 № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Так, на момент видачі та заповнення трудової книжки позивача (24.03.1981), була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162).

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пп 2.10. - 2.11 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома).

Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіту також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т.п.).

Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підставі документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Подібні правові приписи містить і діюча Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення № 81 від 04.10.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком, підставою для не зарахування позивачу до загального трудового стажу періодів роботи до 1999 року слугувало те, що відтиск печатки на титульній сторінці трудової книжки установи, яка здійснювала запис, є нечитабельним.

Проте, на переконання суду, такі висновки відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Так, із досліджених матеріалів справи, зокрема із записів які містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 24.03.1981, судом встановлено, що з 01.09.1978 по 26.06.1979 позивач навчалася в Ленінградському Міжокружному ПТКУ ГУТ МО СРСР, з 18.07.1979 по 06.03.1982 працювала продавцем у магазині Бірюса, Військоторг 462, з 06.05.1982 по 25.08.1986 працювала в дитячому садочку №60 Військової частини НОМЕР_2 , з 26.02.1987 по 12.07.1989 працювала в дитячому садочку №1993 м. Москви, з 29.05.1992 по 24.05.1993 проходила дійсну військову службу в Збройних Силах СРСР, з 03.06.1993 по 04.10.1994 проходила військову служби в Збройних Силах України.

При цьому, усі зазначені вище записи в трудовій книжці в графі «Відомості про роботу» здійсненні з дотриманням вимог Інструкції № 162 та діючої Інструкції від 29.07.1993 № 58, відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працювала позивач та відбитки печатки установ, які здійснювали записи.

Суд звертає особливу увагу на те, що відповідач не заперечує сам факт наявності відтиску печатки на титульній сторінці трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 24.03.1981, що уже опосередковано свідчить про те, що така трудова книжка була заповнена з дотриманням вимог Інструкції № 162.

Натомість, на переконання суду, нечитабельність відтиску печатки на титульній сторінці трудової книжки у зв`язку зі спливом значного часу з моменту її заповнення (понад 40 років), що пов`язане із незворотнім процесом вицвітання чорнил, не є тим недоліком трудової книжки чи записів у них, за наявності якого трудовий стаж позивача не може вважатися підтвердженим.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Разом із тим, суд додатково зазначає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка, позаяк такі недоліки не пов`язані із виною позивача.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також суд враховує, що відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Крім того, до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби (п. "в" ч. 2 ст. 56 цього Закону), а також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (п. "д" ч. 2 ст. 56 цього Закону).

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що спірні періоди з 01.09.1978 по 26.06.1979, з 18.07.1979 по 06.03.1982, з 06.05.1982 по 25.08.1986, з 26.02.1987 по 12.07.1989, з 29.05.1992 по 24.05.1993, з 03.06.1993 по 04.10.1994 мають бути враховані відповідачем при визначені страхового стажу позивача, оскільки підтверджують відповідні обставини трудової діяльності останньої, що визначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24.03.1981. Додатково до викладеного суд зазначає, що періоди, наприклад, навчання позивача в Ленінградському Міжокружному ПТКУ ГУТ МО СРСР підтверджуються свідоцтвом № 3894, а проходження військової служби військовим квитком НОМЕР_3 , що також безпідставно не було враховано відповідачем.

Поряд із тим, відповідач не надав жодного доказу в обґрунтування того, що відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів він діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком, періоди з 01.09.1978 по 26.06.1979, з 18.07.1979 по 06.03.1982, з 06.05.1982 по 25.08.1986, з 26.02.1987 по 12.07.1989, з 29.05.1992 по 24.05.1993, з 03.06.1993 по 04.10.1994. За таких обставин оскаржуване рішення органу Пенсійного фонду України № 81 від 04.10.2021 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок, з метою поновлення порушених прав позивача підлягає задоволенню і наступна похідна позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 01.09.1978 по 26.06.1979, з 18.07.1979 по 06.03.1982, з 06.05.1982 по 25.08.1986, з 26.02.1987 по 12.07.1989, з 29.05.1992 по 24.05.1993, з 03.06.1993 по 04.10.1994.

Щодо наступної позовної вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії, то суд враховує те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 13.07.2021 виповнилося 60 років.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідачем було підтверджено страховий стаж позивача в 24 роки 0 місяців 21 день. При цьому, в межах розгляду даної справи судом зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивача інші періоди, які в сукупності переважають необхідний мінімум для призначення пенсії в 28 років.

Таким чином наразі в позивача наявні умови (вік та стаж), які є достатніми для призначення їй пенсії за віком. При цьому, оскільки заява про призначення пенсії подана позивачем в межах трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку (30.09.2021), тому датою призначення пенсії згідно частини 1 статті 45 Закону № 1058-VI має бути наступний день, що настає за днем досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, а саме 14.07.2021.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у Рішенні "Суханов та Ільченко проти України" (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати "майном" у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном (п. 34).

Суд нагадує, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (п. 35).

У справі "Трегубенко проти України" (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".

У відповідності до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 81 від 04.10.2021 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком, періоди з 01.09.1978 по 26.06.1979, з 18.07.1979 по 06.03.1982, з 06.05.1982 по 25.08.1986, з 26.02.1987 по 12.07.1989, з 29.05.1992 по 24.05.1993, з 03.06.1993 по 04.10.1994, та призначити ОСОБА_1 з 14.07.2021 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 12.01.22.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович