Справа № 160/13193/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 січня 2022 року м. Дніпросправа № 160/13193/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі №160/13193/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02 серпня 2021 року звернулася до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни в якому, просить:

- визнати дії відповідача неправомірними, визнати недійсною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. від 09.06.2020 року у виконавчому провадженні № 62295525 про арешт коштів боржника - позивача, в частині накладення арешту на її грошові кошти, що містяться на поточному картковому рахунку (соціальні виплати) № НОМЕР_1 , що обліковується в ПАТ КБ "ПриватБанк", ЄДРПОУ 305299;

- зобов`язати відповідача зняти арешт з її грошових коштів, що містяться на поточному картковому рахунку (соціальні виплати) № НОМЕР_1 , що обліковується в ПАТ КБ "ПриватБанк", ЄДРПОУ 305299.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно оскаржуваною постановою наклав арешт на кошти позивача, оскільки кошти, що містяться на поточному картковому рахунку (соціальні виплати) № НОМЕР_1 є пенсійними виплатами.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною та скасував постанову про арешт коштів боржника від 09.06.2020 року у виконавчому провадженні № 62295525, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяною Леонідівною. У задоволенні решти позовної заяви - відмовив. Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів проживання позивача (боржника) або інформації щодо наявності у позивача об`єктів нерухомого майна зареєстрованого на території міста Києва, а тому оскаржувана постанова є протиправною. Також, суд першої інстанції з посиланням на положення ст. ст. 68, 69 Закону України "Про виконавче провадження" зробив висновок про протиправність постанови від 09.06.2020 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що у позивача відкрито банківський рахунок в АТ "Банк Форвард", що знаходиться у м. Києві, та станом на 09.06.2020 року на цьому рахунку наявні кошти у розмірі 0,89 грн, що свідчить про наявність у позивача майна на території міста Києва. Також зазначає про те, що довідка додана позивачем до позовної заяви не містить інформації про те, що рахунок на який оскаржуваною постановою накладено арешт призначений виключно для виплати пенсії.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В свою чергу частиною 1 статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому пункт 1 частини 2 вищезазначеної норми передбачає, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2021 року позивач звернулася до відповідача з заявою щодо зняття арешту з грошових коштів, що містяться на поточному картковому рахунку (соціальні виплати) № НОМЕР_1 , що обліковується в ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначаючи про те, що зазначені кошти є пенсійними виплатами (а.с.12-13).

07 травня 2021 року ОСОБА_1 отримала відповідь від відповідача про відмову у знятті арешту з грошових коштів, що містяться на поточному картковому рахунку (соціальні виплати) № НОМЕР_1 , що підтверджено позивачем (а.с.20).

Тобто, позивачу з 07 травня 2021 року було достеменно відомо про підстави арешту грошових коштів, що містяться на поточному картковому рахунку (соціальні виплати) № НОМЕР_1 та відмови відповідача зняти такий арешт, а тому саме з цієї дати для позивача розпочав відлік десятиденного строку звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи дату коли позивач дізналася про порушення своїх прав - 07 травня 2021 року та дату звернення до суду з позовом - 02 серпня 2021 року, суд апеляційної інстанції зробив висновок про пропуск позивачем встановленого законом десятиденного строку звернення до суду з цим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано заяву про поновлення йому строку звернення до суду з цим позовом (а.с.20-21).

Вищезазначена заява обґрунтовано тим, що позивач зверталася до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на дії відповідача. Крім того, позивач зазначає, що є особою похилого віку і не мала можливості своєчасно звернутися до суду з позовною заявою через карантинні обмеження.

Однак, суд апеляційної інстанції не може вважати вищезазначені обставини поважними підставами пропуску строку звернення до суду з позовом, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача на те, що при визначенні початку строку звернення до суду з позовом передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення. Йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Позивач після отримання 07.05.2021 року листа відповідача про відмову у знятті арешту з рахунку не позбавлена була можливості звернутися до суду з позовною заявою щодо оскарження постанови, якою було накладено такий арешт, однак позивач таки дій не вчинила.

Посилання позивача на її звернення до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на дії відповідача суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, яким би суд міг надати оцінку.

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання позивача як на підставу для поновлення їй строку звернення до суду на встановлення карантинних обмежень, оскільки позивач не зазначає які саме та яким чином такі карантинні обмеження вплинули на її можливість звернення до суду з позовною заявою.

Європейський суд з прав людини зауважував на тому, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження" (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Враховуючи те, що зазначені позивачем обставини не є поважними підставами для поновлення строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність запропонування позивачу протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків звернення до суду, вказавши інші поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом у справі №160/13193/21.

Згідно з ч. 2 ст. 321 КАС України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Керуючись статтями 9, 72, 248, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Запропоновувати ОСОБА_1 протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків, вказавши інші поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом у справі №160/13193/21.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду у відповідності до положень статті 123 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено та підписано суддями 12 січня 2022 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко