Справа № 520/10069/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 р. Справа № 520/10069/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 12.08.21 по справі № 520/10069/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Луганській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі по тексту - відповідач, ГУ НП в Луганській області), в якому просив суд:

- визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року, недонарахування одноразової грошової допомоги при звільненні, не нарахування та не сплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, щодо затримки повного розрахунку з позивачем при звільненні;

- визнати протиправними накази Головного управління Національної поліції в Луганській області № 2233 від 28.08.2019 та № 2533 від 25.09.2019 в частині встановлення відсотку премії ОСОБА_1 , та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області внести до даних наказів зміни, встановивши відсоток премії ОСОБА_1 на рівні липня 2019 року, а саме 136,15%;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року у сумі 3375,17 грн, які перерахувати на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 премію за серпень та вересень 2019 року у сумі 16686,68 грн, які перерахувати на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 89009,54 грн, які перерахувати на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у розмірі 60961,75 грн, які перерахувати на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.09.2019 по день фактичного розрахунку, які перерахувати на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн, які перерахувати на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ненарахував та невиплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 07.11.2015 по жовтень 2017 включно, компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, недонарахував одноразову грошову допомогу при звільненні, а також протиправно визначив наказами № 223 від 28.08.2019, №2533 від 25.09.2019 менший відсоток премії ніж в встановлений в липні 2019 на рівні 136,15 %, чим порушив права позивача на отримання належних йому сум.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 у справі № 520/10069/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (вул. Вілєсова, буд. 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог про визнання протиправними наказів ГУНП в Луганській області № 2233 від 28.08.2019 та № 2533 від 25.09.2019 щодо встановлення відсотку премії ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Луганській області внести до даних наказів зміни, встановивши відсоток премії позивачу на рівні липня 2019 року, а саме 136,15% - залишено без розгляду.

Заяву про зміну позовних вимог вх.№01-26/68876/21 від 16.07.2021 - повернуто позивачу без розгляду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 по справі № 520/10069/21 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (вул. Вілєсова, буд. 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року, не нарахування та невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні, щодо затримки повного розрахунку з позивачем при звільненні.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області (вул. Вілєсова, буд. 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) здійснити відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) індексацію його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 та грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2019 роки.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області (вул. Вілєсова, буд. 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 315317 (триста п`ятнадцять тисяч триста сімнадцять) грн 87 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 по справі № 520/10069/21 скасувати в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 315317 (триста п`ятнадцять тисяч триста сімнадцять) грн 87 коп. та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012, зазначив, що позовні вимоги у вищевказаній частині є безпідставними, як такі, що заявлені передчасно, оскільки остаточного розрахунку не проведено, у зв`язку з чим неможливо обчислити суму, яка підлягає виплаті в якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також звернув увагу, що під час здійснення розрахунку суми стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку судом першої інстанції всупереч висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, від 18.07.2018 у справі №825/325/16, від 30.10.2019 у справі 806/2473/18, взагалі не враховано розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, а також те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що з 11.08.1997 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України, з 07.11.2015 - в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області.

06.09.2019 наказом № 822 о/с від 29.08.2019 позивача звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до Рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ від 29.10.2015 №20/І/ХІІІ/410 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій.

06 листопада 2015 року позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 .

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції України в Луганській області від 15.09.2020 №743/111/22-2020 про суму нарахованої та сплаченої індексації ОСОБА_1 у період з 07 листопада 2015 року по вересень 2019 року, останньому не була нарахована та сплачена індексація грошового забезпечення у період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті індексації грошового забезпечення у період з 07.11.2015 по жовтень 2017 включно, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, недонарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся з цим позовом до суду. Разом з цим, просив стягнути на свою користь середній заробіток за весь час затримки у сумі 315317,87 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем безпідставно ненараховано та невиплачено позивачу при звільненні грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки, як учаснику бойових дій, на отримання яких він мав право, та не проведено індексацію грошового забезпечення у період з 07.11.2015 по жовтень 2017 включно, чим допущено протиправну бездіяльність.

При цьому з метою належного захисту прав позивача суд вважав необхідним зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату індексації та грошової компенсації за спірні періоди, оскільки спірні суми позивачу нараховані не були, обчислення відповідних сум за спірні періоди є дискреційними повноваженнями відповідача, що мають бути реалізовані на виконання цього рішення суду.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на непроведення з позивачем остаточного розрахунку з дня звільнення по день постановлення судового рішення, з відповідача має бути стягнуто на користь позивача середній заробіток за весь час затримки у сумі 315317,87 грн.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 315317 (триста п`ятнадцять тисяч триста сімнадцять) грн 87 коп.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другоїстатті 56 Закону України Про Національну поліцію від 2 липня 2015 року № 580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Статтею 48 цього визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених устатті 47 цього Закону.

За змістом частини другої статті 77 Закону України Про Національну поліцію, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Частинами першою - другою статті указаного 94 Закону передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 2 постанови "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", затвердженої Кабінетом Міністрів України від 11 листопада 2015 р. за № 988 (далі - Постанова № 988), визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Приписами пункту 15 Розділу І Порядку, затвердженого наказом "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських" Міністерства внутрішніх справ Україин від 06.04.2016 за № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), закріплено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачуєтьсяпо день їх звільнення зі служби в поліції включно. День звільнення вважається останнім днем служби (пункт 23 цього ж Розділу вказаного Порядку).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо) стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Проте, спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей116,117 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП), що не заборонено спеціальним законодавством.

В той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних відносин.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.03.2018 по справі № 806/1899/17.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у день звільнення позивача 06.09.2019, відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, а саме грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки та індексацію грошового забезпечення.

У зв`язку з чим, у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 31.10.2019 р. (справа №825/598/17).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 06.02.2020р. (справа №806/305/17).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015р. (справа №21-1765а15) передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Також колегією взято до уваги висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117, 237 КЗпП України, за якими згідно зі ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, колегія суддів зазначає, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Однак, стягнення такого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є можливим за наявності двох умов, а саме - факту невиплати належних працівникові сум при звільненні та факту проведення з працівником остаточного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, ані на дату звернення позивача до суду з цим позовом ані на час винесення судом першої інстанції рішення від 12.08.2021 року, відповідачем не виплачені на користь ОСОБА_1 грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, та індексація грошового забезпечення, тобто, з позивачем не проведено остаточний розрахунок. Доказів проведення такого розрахунку станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції сторонами по справі не надано.

Також, суд першої інстанції зобов`язуючи відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення не визначив грошового розміру таких сум.

В той же час, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.10.2011 у справі № 6-39цс11, для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Крім того, за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, визначаючи розмір відшкодування, розрахованого виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати зокрема: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказані висновки зроблені Верховним Судом і у адміністративній справі №816/1640/17 (постанова від 20 травня 2020 року).

Отже, для проведення розрахунків належної до виплати суми компенсації втрати частини доходів суд має зокрема встановити розмір недоплаченої суми, визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 315317 (триста п`ятнадцять тисяч триста сімнадцять) грн 87 коп, за відсутності факту проведення із позивачем остаточного фактичного розрахунку, є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.317 КАС України неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 по справі № 520/10069/21 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 315317 (триста п`ятнадцять тисяч триста сімнадцять) грн 87 коп, з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 по справі № 520/10069/21 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 315317 (триста п`ятнадцять тисяч триста сімнадцять) грн 87 коп.

Прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій