Справа № 440/4786/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 р. Справа № 440/4786/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 19.07.21 по справі № 440/4786/21

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської міської ради

про визнання діяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської міської ради, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської міської ради щодо не належного розгляду звернення ОСОБА_1 , як інваліда війни від 20.04.2021 поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний №ФИ-12408055;

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської міської ради щодо не перенаправлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, звернення ОСОБА_1 , як інваліда війни реєстраційний №ФИ-12408055 від 20.04.2021 до повноважень якої входить вирішення викладених питань у зверненні питань згідно вимог п. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян";

- зобов`язати Полтавську міську раду повторно розглянути звернення ОСОБА_1 , як інваліда війни реєстраційний №ФИ-12408055 від 20.04.2021, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановленим судом та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність дій відповідача щодо неналежного розгляду його звернення, невжиття належних заходів реагування по фактам, викладеним у зверненні, а також неперенаправлення за належністю відповідному органу звернення ОСОБА_1 як інваліда війни, від 20 квітня 2021 року № ФИ-12408055, поданого через Урядовий контактний центр з приводу незабезпечення позивача житловою площею в порядку Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції про права осіб з інвалідністю, Декларації про права інвалідів, п. 18 ч. 1ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також суперечить сталій практиці Європейського Суду з прав людини.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 20.04.2021 ОСОБА_1 направив через Урядовий контактний центр звернення до відповідача №ФИ-12408055, у якому повідомив, що з 2016 року перебуває на квартирному обліку при Виконавчому комітеті Полтавської міської ради як особа з інвалідністю, яка відповідно до вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має бути забезпечена житлом упродовж двох років з дня взяття на обік, однак станом на дату звернення ініціатор звернення житлом не забезпечений, що є порушенням його прав. У зв`язку з викладеними обставинами гр. ОСОБА_1 просив провести службові перевірки по факту порушення його прав на отримання однокімнатної квартири та надати матеріали відповідних перевірок, а також вимагав виплатити грошову компенсацію в розмірі 909720,00 грн. на придбання однокімнатної квартири у разі її ненадання.

21 квітня 2021 року звернення позивача прийнято КБУ "Обласний контактний центр" ПОР (вх. №Ф04.1.1-11/3831), попередньо опрацьовано та уповноваженою особою перенаправлено за належністю до виконавчого комітету Полтавської міської ради, про що до Єдиної бази звернень Національної системи опрацювання звернень внесено відповідний запис.

05 травня 2021 року вищевказане звернення розглянуте відповідачем. За результатами розгляду позивачу надано відповідь, що рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 05 травня 2016 року №78 ОСОБА_1 взято на квартирний облік складом сім`ї 1 особа, з 10 березня 2010 року він перебуває в загальній черзі та включений до списків УБД, учасників війни, за №98 та поліцейських за №125, з 03 листопада 2016 року позивач перебуває у списку осіб з інвалідністю внаслідок війни де на теперішній час значиться за №55.

Позивачу роз`яснено, що черговість надання житла визначається за часом взяття громадян на квартирний облік, оскільки попереду ОСОБА_1 у черзі на отримання житла перебувають громадяни та їх сім`ї, що взяті на квартирний облік раніше нього, а відтак вирішувати питання про поліпшення його житлових умов з порушенням прав та законних інтересів третіх осіб є неприпустимим. Крім того, зазначено, що питання надання позивачу житла буде вирішено під час настання його черги з урахуванням наявних пільг. У відповідь на питання позивача щодо виплати йому грошової компенсації за однокімнатну квартиру міський голова Полтавської міської ради повідомив позивача про те, що наявний у нього статус права на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення не передбачає .

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян".

Частиною 1 статті 1 названого Закону визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 вказаного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 5 вказаного Закону встановлені вимоги до звернення, а статтею 7 цього Закону визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Звернення позивача від 20 квітня 2021 року № ФИ-12408055 відповідає вимогам статті 5 Закону України "Про звернення громадян", а тому у силу положень статті 7 цього Закону підлягає розгляду по суті особою, до повноважень якої належить розгляд такого звернення.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

За приписами частини 1 статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Виходячи із вказаних положень Закону, органи, до яких направлено звернення, зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв. При цьому звернення повинні бути розглянуті та вирішені у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а відповіді за результатами їх розгляду даються тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

За загальним правилом звернення громадян підлягають розгляду тим суб`єктом, якому вони адресовані. Якщо вирішення порушеного у зверненні питання не належить до повноважень відповідного органу, він повинен переслати його за належністю і повідомити про це громадянина, який подав звернення, для чого встановлено п`ятиденний строк.

Наведений вище висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03.12.2018 у справі № 804/9185/15.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян", якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Згідно з пунктом 18 частини 1 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Статтею 31 Житлового Кодексу Української РСР визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Частинами 1 та 3 статті 34 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 36 Житлового Кодексу Української РСР облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради 01.03.2019.

Колегією суддів зі змісту наданої відповіді встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 05 травня 2016 року №78 позивача взято на квартирний облік складом сім`ї 1 особа, з 10 березня 2010 року ОСОБА_1 перебуває в загальній черзі та включений до списків УБД, учасників війни, за №98 та поліцейських за №125, з 03 листопада 2016 року позивач перебуває у списку осіб з інвалідністю внаслідок війни де на теперішній час значиться за №55.

Отже, позивач перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради, а тому питання забезпечення житлом позивача як особи, яка потребує поліпшення житлових умов на підставі пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відноситься до повноважень виконавчого комітету Полтавської міської ради.

Як зазначалось вище, після надходження до КБУ "Обласний контактний центр" звернення № ФИ-12408006 від 20 квітня 2021 року останнє попередньо опрацьовано та перенаправлено за належністю до виконавчого комітету Полтавської міської ради, про що до Єдиної бази звернень Національної системи опрацювання звернень внесено відповідний запис.

Крім того, колегія суддів зазначає, що перенаправлене звернення розглянуте виконавчим комітетом Полтавської міської ради та за результатами його опрацювання вищевказаний орган надав оформлену листом відповідь від 05 травня 2021 року .

Враховуючи викладене, дії відповідача узгоджуються з вимогами Закону України "Про звернення громадян", а тому підстави для повторного розгляду спірного звернення відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності, звернення позивача розглянуто у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Вищенаведене спростовує доводи апелянта про порушення судом першої інстанції ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції про права осіб з інвалідністю, Декларації про права інвалідів, п. 18 ч. 1ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі № 440/4786/21 - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Курило Л.В. Мельнікова