Справа № 522/18120/21
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/411/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі :

головуючого судді Науменко А.В., за участю:

секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДМС в Одеській області про скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземця,

ВСТАНОВИВ:

21.09.2021 позивач звернувся до суду із позовом до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 21.12.2018 року № 653 про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.12.2018 року провідним спеціалістом відділу ОЗНМРВ ГУ ДМС в Одеській області Роздайбідою Віталієм Ігоровичем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГІР МОД № 006321 відносно ОСОБА_1 про те, що позивачка порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилилась від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, що є порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за яке передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП. Постановою про накладення адміністративного стягнення від 21.12.2018 року на позивачку накладено штраф в розмірі 1700 грн 00 коп., який було сплачено нею того ж дня, що підтверджується квитанцією № 30949343.

21.12.2018 року Начальником ГУ ДМС України в Одеській області Погребняком О.Г. було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким зобов`язано її покинути територію України у термін до 18 січня 2019 року. Позивач вважає, що вищезазначене рішення про примусове повернення в країну походження громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неправомірними, прийнятими з порушенням норм діючого законодавства України, та таким, що підлягає скасуванню.

24.9.2021року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

11.10.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він не визнає позовні вимоги та зазначає наступне. Працівниками ГУ ДМС в Одеській області виявлено за адресою: Преображенська, 64, м. Одеса громадянку В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила правила перебування іноземців, а саме ухилилася від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування. В результаті проведеної перевірки ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянка В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула на територію України 22.10.2015 легально, за паспортним документом громадянки В`єтнаму для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , який втратила з невідомих причин. 15.11.2018 була документована паспортним документом громадянки В`єтнаму для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 15.11.2018, який дійсний до 15.11.2028. Встановлено, що громадянка В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме проживає без документів на право проживання в Україні, приїхала до України з приватною метою. Станом на 21.12.2018 позивач на території України перебувала незаконно. Позивач для добровільного повернення до країни походження або третьої країни до ГУ ДМС в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України, не зверталась. Про те, що є нелегальним мігрантом, вона розуміє. ГУ ДМС України в Одеській області 21.12.2018 прийняте рішення № 653 про примусове повернення в країну походження громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано її покинути територію України у термін до 18.01.2019. Згідно розписки від 21.12.2018 позивач зобов`язалась покинути територію України в термін до 18.01.2019. У визначений у рішенні про примусове повернення термін позивачка не виїхала, що вказує на те, що вона продовжує порушувати законодавство України. З метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ГУ ДМС в Одеській області 21.12.2018 прийнято рішення № 653 про примусове повернення в країну походження громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважають, що ГУ ДМС в Одеській області правомірно винесено рішення про примусове повернення позивача в країну походження, та надано докази такої правомірності з посиланнями на конкретні норми чинного законодавства.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Судом встановлено, що в результаті проведеної перевірки ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянка В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула на територію України 22.10.2015 легально, за паспортним документом громадянки В`єтнаму для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , який втратила з невідомих причин. 15.11.2018 була документована паспортним документом громадянки В`єтнаму для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 15.11.2018, який дійсний до 15.11.2028.

Встановлено, що громадянка В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме проживає без документів на право проживання в Україні, приїхала до України з приватною метою.

Станом на 21.12.2018 позивач на території України перебувала незаконно.

21.12.2018 року провідним спеціалістом відділу ОЗНМРВ ГУ ДМС в Одеській області Роздайбідою Віталієм Ігоровичем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГІР МОД № 006321 відносно ОСОБА_1 про те, що позивачка порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилилась від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, що є порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за яке передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 21.12.2018 року на позивачку накладено штраф в розмірі 1700 грн 00 коп., який було сплачено нею того ж дня, що підтверджується квитанцією № 30949343.

21.12.2018 року Начальником ГУ ДМС України в Одеській області Погребняком О.Г. було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким зобов`язано її покинути територію України у термін до 18 січня 2019 року.

В адміністративному позові позивач посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення адміністративного стягнення складені з порушенням вимог ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши зазначений протокол ПР МОД 006321 від 21.12.2018 про адміністративне правопорушення суд встановлює, що в ньому зазначені: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи ГУ ДМС в Одеській області, яка слала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, підписаний посадовою особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`ясненні особі його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що зроблена відмітка у протоколі, тому зазначений протокол є обґрунтованим та складений у відповідності вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 безперервно проживає на території України, на постійній основі з 2015 року у селі Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області. За період проживання на території України у позивачки склалася система соціальних зв`язків, зокрема вона проживає із своїм чоловіком, громадянином В`єтнаму ОСОБА_2 .У подружжя є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 13.05.2021 року ОСОБА_4 отримав посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить Довідка про реєстрацію місця проживання особи, видана Центром надання адміністративних послуг Одеської міської ради. Отже, в залежність від рішення про примусове повернення з України позивачки потрапляють також інтереси її сина ОСОБА_4 , який проживає в Україні на законних підставах. Нгуєн ОСОБА_5 має бажання та намір отримати громадянство України після усунення перешкод для його отримання, а проживання її сина є гарантією та підставою для набуття законного статусу перебування на території України. Також, за 6 років проживання сім`ї на території України у позивачки не залишилося будь-кого з родичів або знайомих за території В`єтнаму, та примусове повернення ОСОБА_1 до країни, з якою вона не має ані правового, ані соціального зв`язку призведе до знищення системи її соціальних зв`язків із сім`єю.

Однак суд зазначає, що вказані обґрунтування не узгоджуються з позицією Верховного Суду який в своїй постанові від 18.03.2021 по справі № 522/14416/18 зазначив що «Крім того, Суд зауважує, що мотиви відмови в задоволенні позову судом апеляційної інстанції були висновувані лише на тому, що відповідач має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, а тому позивач повинен був врахувати обставини його сімейного стану під час прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно вказаного висновку, Суд вважає за доцільне наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Суд зазначає, що факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях.

Крім того, Суд підкреслює, що, зважаючи на наявність зареєстрованого шлюбу відповідача з громадянкою України, як законної підстави залишення та подальшого перебування на території України після звернення позивача до органів міграційної служби із наданням посвідки на проживання з вказаних підстав, він матиме змогу легально перебувати на території України, не порушуючи, при цьому норм міграційного законодавства.

Аналогічна правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі 343/2242/16, від 10.10.2019 у справі №2340/2910/18, від 12.08.2020у справі№9755/14023/17».

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду від 10.10.2019 по справі № 2340/2910/18. яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин «Разом з тим, доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивач має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, а тому відповідач повинен був врахувати обставини його сімейного стану під час прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно вказаного твердження доцільно наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції щодо недопустимості грубого систематичного порушення положень законодавства України. Факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях».

В постанові П`ятого апеляційного адміністративного суд від

23.10.2020 по справі № 522/16042/20 зазначено, що, «висновки суду першої інстанції про право відповідача на повагу до свого приватного і сімейного життя та необхідність врахування обставин його сімейного стану під час прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, в тому числі таких, які б (виключення) були пов`язані з сімейним станом та наявністю дітей.

Факт укладення шлюбу та/або народження дитини на території України не є тотожнім легалізаиії іноземця чи особи без громадянства на території України. Вказані факти можуть бути підставою для оформлення права такої особи на проживання (перебування) в Україні, але не можуть самі по собі заміняти передбачені законом дії такої особи для реалізації цього права. Бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на ию особу передбачені діючим законодавством обоє`язки щодо оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України (щонайменше звернення до міграційних органів з цього приводу), вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства».

Наведені висновками також узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 10.10.2019 року справа № 2340/2910/18.

В постанові Верховного суду від 18.03.2021 № 522/14416/18 зазначено, що «мотиви відмови в задоволенні позову судом апеляційної інстанції були висновувані лише на тому, що відповідач має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, а тому позивач повинен був врахувати обставини його сімейного стану під час прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно вказаного висновку, Суд вважає за доцільне наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Суд зазначає, що факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях.

Крім того, Суд підкреслює, що, зважаючи на наявність зареєстрованого шлюбу відповідача з громадянкою України, як законної підстави залишення та подальшого перебування на території України після звернення позивача до органів міграційної служби із наданням посвідки на проживання з вказаних підстав, він матиме змогу легально перебувати на території України, не порушуючи, при цьому норм міграційного законодавства».

Аналогічна правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 343/2242/16, від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 у справі № 755/14023/17.

Щодо порушення зв`язку між матір`ю і дитиною суд зауважує, що ОСОБА_4 , який є сином позивача, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , та на даний час є повнолітньою особою. А тому суд приходить до висновку, що проживання сина на законних підставах в Україні не може свідчити про можливе аналогічне дотримання міграційного законодавства зі сторони його матері, враховуючи, що вказане спростовується матеріалами справи.

Також суд критично ставиться до посилання позивача щодо «залежності» від рішення про примусове повернення з України позивачки її сина ОСОБА_4 .

Посилання позивача щодо неналежного ознайомлення позивача з документами не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, про належне ознайомлення позивача з документами свідчить зокрема копії розписки та пояснення що додані до матеріалів справи.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ДМС України в Одеській області про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись, ст.ст. 72-74, 77, 90, 242-246, 250, 255, 288 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 народження відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення його повного тексту.

Суддя А.В.Науменко

10.01.2022