Справа № 400/8267/21
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 р. № 400/8267/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056,
про:визнання дій протиправними, визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо надання відповіддю за вих. № 10.09.2021 № 11009 неправдивої інформації на запит на інформацію позивача від 02.09.2021; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного надання відповіді на запит на інформацію позивача від 02.09.2021; стягнути з відповідача на користь позивача 100 000 грн моральної шкоди, завданої порушенням прав позивача, викликаних протиправними діями відповідача (надання недостовірної інформації відповіддю за вих. № 10.09.2021 № 11009) та протиправною бездіяльністю (несвоєчасне надання відповіді на запит на інформацію позивача від 02.09.2021).

В обґрунтування позовних вимог позивач, з посиланням на норми законів України „Про інформацію" та „Про доступ до публічної інформації", вказав, що відповідач надав відповідь на запит на 1 день пізніше, ніж установлено законом, а у тексті відповіді навів недостовірну інформацію щодо дати отримання заяви позивача про примусове виконання рішення (07.06.2021 замість 17.05.2021). Позивач зазначає, що зазначеними діями та бездіяльністю йому завдано моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Обгрунтовуючи завдання йому моральної шкоди, позивач зазначає, що недотримання державою свого зобов`язання виконати судове рішення після того як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме в нього почуття розпачу; психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вни не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

У відзиві на позовну заяву позивач проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, посилаючись на те, що відповідь на запит позивача надана своєчасно та містить достовірну інформацію про хід виконавчого провадження. Відповідач вказує, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди.

Правом подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З метою з`ясування усіх обставин справи, суд самостійно зібрав та долучив до справи копію рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 у справі № 400/3384/20 та виданого 13.04.2021 на його виконання виконавчого листа, оскільки позивач не подав до суду таких доказів. Саме з примусового виконання цього виконавчого листа було відкрито виконавче провадження, про хід якого позивач подавав запит на інформацію від 02.09.2021. Копія рішення суду та виконавчого листа роздруковані судом з Автоматизованої системи документообігу суду.

У зв`язку з відсутністю заяв учасників справи про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Рішенням від 26.02.2021 у справі № 400/3384/20 Миколаївський окружний адміністративний суд визнав протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо ненарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язав Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Рішення суду набрало законної сили 30.03.2021, а 13.04.2021 у справі виданий виконавчий лист, який був переданий позивачем на примусове виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Зазначені обставини підтверджуються копією відповідного рішення суду та виконавчого листа, а також поясненнями сторін, наведеними у заявах по суті справи.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 14.05.2021 він направив відповідачу заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 13.04.2021 у справі № 400/3384/20.

У позовній заяві зазначено, що за даними трекінгу поштового відправлення Укрпошти поштове відправлення № 785 вручено 17.05.2021.

Виконавче провадження № 65704288 з примусового виконання виконавчого листа від 13.04.2021 у справі № 400/3384/20 відкрито 08.06.2021, що визнається сторонами у заявах по суті справи, а тому, відповідно до частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинтсва України, не підлягає доказуванню.

Позивач звернувся до відповідача із запитом від 02.09.2021, в якому просив проінформувати його про вчинення державним виконавцем усіх належних дій та надати підтверджувальні документи. Інформація про дату надходження відповідачу заяви про примусове виконання рішення позивачем не запитувалася.

Листом від 10.09.2021 № 11009 відповідач надав позивачу відповідь на його запит, в якій повідомив про хід виконавчого провадження (вчинені державним виконавцем дії) та роз`яснив порядок ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження відповідно до Закону України „Про виконавче провадження". Також у листі від 10.09.2021 № 11009 зазначено про те, що заява про примусове виконання рішення надійшла відповідачу 07.06.2021.

Зазначені обставини підтверджуються копіями запиту позивача від 02.09.2021 та листа відповідача від 10.09.2021 № 11009.

Спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що відповідач надав позивачу відповідь на його запит про здійснені державним виконавцем дії пізніше, ніж на п`ятий день з дати його находження та повідомив йому, серед іншого, дату надходження йому заяви про примусове виконання рішення - 07.06.2021, яка відрізняється від наявної у позивача інформації.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

З метою перевірки дотримання відповідачем строку надання відповіді на запит позивача, необхідно з`ясувати, чи належить запитувана позивачем інформація до публічної інформації.

Як установив суд, запит позивача від 02.09.2021 стосувався вчинених виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа у справі № 400/3384/20, тобто ходу виконавчого провадження.

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (стаття 1 Закону України "Про звернення громадян").

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України „Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

За змістом статей 18, 19 Закону України „Про виконавче провадження", ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії мають право виключно сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження.

Отже, така інформація не є відкритою.

Суд звертає увагу на помилковість посилання позивача на Закон України „Про доступ до публічної інформації", що пов`язано з хибним тлумаченням норм, що регулюють спірні правовідносини.

З аналізу вищевикладених норм-дефініцій вбачається, що інформація про виконавче провадження не є публічною інформацією, оскільки вона не відповідає критерію відкритості: така інформація може бути надана лише сторонам виконавчого провадження та їхнім представникам. Отже, норми Закону України „Про доступ до публічної інформації" є незастосовними до спірних правовідносин, оскільки запитувана позивачем інформація є інформацією про хід виконавчого провадження, запитаною у органу Державної виконавчої служби відповідно до його функціональних обов`язків щодо реалізації стороною виконавчого провадження свого права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Суд зазначає, що запит на інформацію в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації" - це прохання особи до розпорядника інформації надати саме публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

На підставі викладеного суд установив, що поданий позивачем запит не є запитом на інформацію у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", тому суд дійшов висновку, що направлення відповідачем листа 10.09.2021 (шостий робочий день після отримання запиту позивача) не доказом порушення відповідачем статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Перевіряючи правомірність дій відповідача під час надання позивачу інформації листом від 10.09.2021 № 11009, суд виходить з такого.

За нормами пункту 1 частини першої статті 26 Закону України „Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України „Про виконавче провадження", виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач не надав суду доказів того, що поштовим відправленням № 785 відповідачу направлено заяву про примусове виконання виконавчого листа від 13.04.2021 у справі № 400/3384/20 та таке відправлення отримано державним виконавцем 17.05.2021.

Натомість відповідач надав копію заяви позивача про примусове виконання виконавчого листа від 13.04.2021 у справі № 400/3384/20, на якій міститься відбиток штампу вхідної кореспонденції з датою надходження - 07.06.2021.

Отже, обставина отримання відповідачем заяви позивача про примусове виконання рішення, на яку посилається позивач в обгрунтування позовних вимог, не знайшла підтвердження під час розгляду справи, що означає відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 грн суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У прохальній частині позовної заяви позивач вказує, що моральна шкода в сумі 100 000 грн завдана йому протиправними діями відповідача (надання недостовірної інформації відповіддю від 10.09.2021 № 11009) та протиправною бездіяльністю (несвоєчасне надання відповіді на запит на інформацію позивача від 02.09.2021).

Під час розгляду справи не встановлено допущення відповідачем протиправної бездіяльності та вчинення протиправних дій, на які посилається позивач у позовній заяві, що є підставою для відмови в позовній вимозі про стягнення моральної шкоди.

На підставі вищенаведеного у позові належить відмовити.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056 ) про визнання протиправними дій щодо надання відповіддю від 10.09.2021 № 11009 неправдивої інформації на запит на інформацію від 02.09.2021, визнання протиправною бездіяльності щодо несвоєчасного надання відповіді на запит на інформацію від 02.09.2021 та стягнення 100 000 грн моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду .

Суддя В.В. Птичкіна