Справа № 200/2129/21-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року Справа№200/2129/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив суд:

визнати незаконним та скасувати рішення від 18 грудня 2020 року № 237 щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020,

зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 (Список №2) від 18 грудня 2020 року із зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів:

з 01 вересня 1979 року по 21 липня 1980 навчання в Технічному училищі №13 м.Костянтинівка за спеціальністю «електрогазозварювальника»,

з 19 серпня 1980 року по 14 жовтня 1980 року на посаді «газорізальника» в Костянтинівському заводі «Втормет»,

з 29 жовтня 1980 року по 01 грудня 1982 року період служби в армії,

з 14 січня 1983 року по 06 червня 1983 року на посаді «газозварювальника» в Костянтинівському заводі «Автоскло»,

з 22 червня 1983 року по 14 вересня 1984 року на посаді «електрозварювальника» в БУ «Фундаментбуд-1» тресту «Харківспецбуд»,

з 09 жовтня 1984 року по 22 липня 1985 року на посаді «газоелектрозварювальника» в Харківському СБУ «Харківторгбуд»,

з 12 серпня 1985 року по 16 грудня 1985 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури»,

з 12 січня 1987 року по 14 квітня 1987 року на посаді «газозварювальника» в Костянтинівському заводі «Автоскло»,

з 20 квітня 1987 року по 31 січня 1990 року на посаді «електрогазозварювальника» в ПМК-8 тресту «Спецільгоспмонтаж»,

з 11 березня 1990 року по 15 квітня 1992 року на посаді «газоелектрозварювальника» в Костянтинівському ГРУ тресту «Агроспецмонтаж»,

з 01 червня 1993 року по 22 липня 1993 року на посаді «газоелектрозварювальника» в Костянтинівському ТПП «Старт»,

з 18 жовтня 2005 року по 08 січня 2007 року на посаді «електрозварювальника» в КП «Служба Єдиного замовника Ворошиловського району м. Донецька»,

з 19 грудня 2017 року по 09 січня 2018 року на посаді «електрогазозварювальника» ТОВ «Кондитерська фабрика «Дружківська»;

до страхового стажу періодів роботи:

з 12 серпня 1985 року по 16 грудня 1985 року в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури,

з 05 травня 1992 року по 02 грудня 1992 року в Костянтинівському тресті «Костянтинівпромбуд»,

з 05 грудня 1992 року по 27 лютого 1993 року в МП «Анкіп»,

0 01 березня 1993 року по 01 червня 1993 року в СО «Фаворит»,

з 05 січня 1995 року по 10 червня 1999 року в ПФ «Комфорт».

В обґрунтування заявлений вимог позивач зазначив, що на заяву про призначення пенсії на пільгових умовах отримав рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного стажу, не зарахувавши певні періоди трудової діяльності.

Позивач зазначає, що згідно рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІ1 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII. Отже страховий стаж для визначення права виходу на пенсію становить не 28 років, як вказано в рішенні Костянтинівського-Дружківського об`єднаного управління пенсійного фонду, а 25 років. Згідно з довідками з архівних відділів підприємства, на яких працював позивач, не передавали документів на зберігання. На думку позивача, неможливість надання додаткових документів на підтвердження спірного періоду роботи не є достатніми підставами для відмови у його зарахуванні до страхового стажу, оскільки підставою для зарахування стажу є записи в трудовій книжці.

Позивач також не погоджується з вказаним рішенням, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок та проведення атестації робочих місць покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. На підставі наведеного позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 03 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відстрочено сплату судового збору до винесення рішення по справі та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

Ухвалою суду від 21 травня 2021 року провадження у справі зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20.

Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року поновлено провадження у справі, замінено відповідача - Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Донецькій області () на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ().

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, де зазначено, що в зв`язку з ненаданням позивачем довідок на підтвердження пільгового характеру роботи, відсутності наказів про атестацію робочих місць та порушення порядку ведення трудової книжки позивача, Управлінням Пенсійного фонду не зараховано до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності з 12.08.1985 року по 16.12.1985 року, з 05.05.1992 року по 02.12.1992 року, з 05.12.1992 року по 27.02.1993 року, з 01.03.1993 року по 01.06.1993 року та з 05.01.1995 року по 10.06.1999 року, пільговий стаж у позивача відсутній. Отже на момент звернення відсутній необхідний страховий та пільговий стаж для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України № 1058.

Відповідач зазначив, що згідно записам в трудовій книжці НОМЕР_1 від 18.08.1980 року № 11-12 заявник з 12.08.1985 року по 16.12.1985 року працював в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, записи завірені печаткою, що не читається; згідно записів № 25-26 заявник з 05.05.1992 року по 02.12.1992 року працював в тресті «Костянтинівпромбуд», дата наказу про прийняття виправлена та не завірена підписом відповідальної особи та печаткою підприємства; згідно записів № 27-28 заявник з 05.12.1992 року по 27.02.1993 року працював в МП «Анкіп», дата наказу про звільнення виправлена та не завірена підписом відповідальної особи та печаткою підприємства; згідно записів № 29-30 заявник з 01.03.1993 року по 01.06.1993 року працював в СО «Фаворит», номер наказу про прийняття містить виправлення, що не завірене підписом відповідальної особи та печаткою підприємства; згідно записів № 35-36 заявник з 05.01.1995 року по 10.06.1999 року працював в ПФ «Комфорт», дата наказу про прийняття містить виправлення, що не завірене підписом відповідальної особи та печаткою підприємства. Періоди роботи заявника з 12.08.1985 року по 16.12.1985 року, з 05.05.1992 року по 02.12.1992 року, з 05.12.1992 року по 27.02.1993 року, з 01.03.1993 року по 01.06.1993 року та з 05.01.1995 року по 10.06.1999 року не зараховані до страхового стажу, оскільки не відповідають вимогам пункту 2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», яка затверджена наказом Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року.

Відповідно до наданих документів, страховий стаж ОСОБА_1 склав 19 років 11 місяців 18 днів, пільговий стаж по Списку № 2 - 00 років 00 місяців 00 днів. На момент звернення відсутній необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058.

Тому відповідач вважає, що діяв у межах та у спосіб, передбачений положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV та відповідних підзаконних актів.

Представник позивача в судовому засіданні надав для ознайомлення трудову книжку позивача та підтримав доводи позовної заяви, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату, час, та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 (а.с.7-10).

Рішенням Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 18 грудня 2020 року № 237 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України № 1058, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи. Відповідно до наданих документів, страховий стаж ОСОБА_1 склав 19 років 11 місяців 18 днів, пільговий стаж по Списку № 2 - 00 років 00 місяців 00 днів (а.с.11-15).

Не зараховано до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності з 12.08.1985 року по 16.12.1985 року, з 05.05.1992 року по 02.12.1992 року, з 05.12.1992 року по 27.02.1993 року, з 01.03.1993 року по 01.06.1993 року та з 05.01.1995 року по 10.06.1999 року в зв`язку з порушенням порядку ведення трудової книжки позивача, з 14.01.1983 року по 06.06.1983 року, з 12.01.1987 року по 14.04.1987 року, з 20 квітня 1987 року по 01 лютого 1990 року, з 01 червня 1993 року по 28 липня 1993 року, з 18 жовтня 2005 року по 08 січня 2007 року, з 19 грудня 2017 року по 09 січня 2018 року в зв`язку з ненаданням довідок на підтвердження пільгового характеру роботи, наказів про атестацію робочих місць.

Спірним рішенням позивачу запропоновано надати уточнюючи довідки, заяву та пакет документів для розгляду Комісією щодо зарахування до пільгового стажу за період з 22 червня 1983 року по 14 вересня 1984 року, з 09 жовтня 1984 року по 22 липня 1985 року.

Судом оглянуто в судовому засіданні оригінал трудової книжки позивача серії № НОМЕР_1 , виданої 18.08.1980 року (копія а.с.19-36), яка містить такі записи про роботу:

з 01 вересня 1979 року по 21 липня 1980 навчання в Технічному училищі №13 м.Костянтинівка за спеціальністю «електрогазозварювальника»,

з 19 серпня 1980 року по 14 жовтня 1980 року на посаді «газорізальника» в Костянтинівському заводі «Вторчермет»,

з 29 жовтня 1980 року по 01 грудня 1982 року період служби в армії,

з 14 січня 1983 року по 06 червня 1983 року на посаді «газозварювальника» в Костянтинівському заводі «Автоскло»,

з 22 червня 1983 року по 14 вересня 1984 року на посаді «електрозварювальника» в СБУ «Фундаментбуд-1» тресту «Харківспецбуд»,

з 09 жовтня 1984 року по 22 липня 1985 року на посаді «газоелектрозварювальника» в Харківському СБУ «Харківторгбуд»,

з 12 серпня 1985 року по 16 грудня 1985 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури»,

з 12 січня 1987 року по 14 квітня 1987 року на посаді «газозварювальника» в Костянтинівському заводі «Автоскло»,

з 20 квітня 1987 року по 01 лютого 1990 року на посаді «електрогазозварювальника» в ПМК-8 тресту «Спецільгоспмонтаж»,

з 11 березня 1990 року по 15 квітня 1992 року на посаді «газоелектрозварювальника» в Костянтинівському ГРУ тресту «Агроспецмонтаж»,

з 05 травня 1992 року по 02 грудня 1992 року на посаді майстра в Костянтинівському тресті «Костянтинівпромбуд»,

з 05 грудня 1992 року по 27 лютого 1993 року в МП «Анкіп»,

з 01 березня 1993 року по 01 червня 1993 року в СО «Фаворит»,

з 01 червня 1993 року по 28 липня 1993 року на посаді «газоелектрозварювальника» в Костянтинівському ТПП «Старт»,

з 05 січня 1995 року по 10 червня 1999 року директором в ВФ «Комфорт»,

з 18 жовтня 2005 року по 08 січня 2007 року на посаді «електрозварювальника» в КП «Служба Єдиного замовника Ворошиловського району м. Донецька»,

з 19 грудня 2017 року по 09 січня 2018 року на посаді «електрогазозварювальника» ТОВ «Кондитерська фабрика «Дружківська».

Записи містять підписи посадових осіб, посилання на номера та дати наказів, відтиски печатки підприємств, дефектів записи не мають.

Позивачем додано військовий квиток серії НОМЕР_4 про службу з 29 жовтня 1980 року по 01 грудня 1982 року та атестат № 3903 від 22.07.1980 року про навчання з 01 вересня 1979 року по 21 липня 1980 навчання в Технічному училищі №13 м.Костянтинівка за спеціальністю «електрогазозварювальника» (а.с.16, 17-18).

Відповідно до Архівної Довідки №05-01-31/11 від 02 січня 2021 року документи по особовому складу підприємств «Костянтинівський завод «Втормет», Костянтинівськтий завод «Автоскло», Костянтинівський завод високовольтної апаратури, Костянтинівський ХРУ тресту «Агроспецмонтаж», тресту «Костянтинівпромбуд», ПП «Анкіп», СО «Фаворит», підприємства «Старт» та ПП «Конструкція - Тріо» на державне оберігання до архіву не надходили (а.с.37). З питань кадрових документів підприємств «Костянтинівський завод «Втормет», ПП «Конструкція - Тріо», Костянтинівський завод високовольтної апаратури, яке припинило діяльність з січня 2017 року, запропоновано звернутись до відповідних підприємств.

Відповідно до архівної довідки №01-24/70 видана Трудовим архівом Костянтинівського міської Ради документи по особовому складу ПМК-8 тресту «Агромпецмонтаж на зберігання до архівного відділу не надходили, місцезнаходження їх невідоме (а.с.38).

За твердженням позивача Костянтинівський завод «Втормет» та Костянтинівський завод високовольтної апаратури господарської діяльності не здійснюють, місце знаходження архівів встановити не вдалося, керівні органи за місцем реєстрації не знаходяться.

З урахуванням обставин справи та змісту заявлених вимог про скасування рішення відповідача та його зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії, спір стосується вирішення трьох питань:

- зарахування певних періодів роботи позивача до страхового стажу;

- зарахування певних періодів роботи позивача до пільгового стажу роботи за Списком №2;

- застосування для призначення пенсії на пільгових умовах статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058- IV).

Відповідно до положень статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Спірним у справі є, в тому числі, правомірність дій відповідача щодо не включення в страховий стаж для призначення пенсії періодів роботи, які мали місце до впровадження системи персоніфікованого обліку.

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а саме трудовою книжкою та положеннями Закону №1788-ХІІ.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-ІV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно з підпунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграф "б" цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до підпункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року (далі - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (підпункт 2.4 Інструкції № 58).

Відповідно до підпункту 1.5. Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 4 вказаної Постанови КМУ №301 встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

З положень вказаних нормативних актів випливає, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності не передбачено.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Положеннями Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. З метою отримання вказаних відомостей позивач зверталася до архівних установ та ліквідатора підприємства, але не отримала додаткові документи від незалежних від позивача обставин, в зв`язку з їх відсутністю.

Оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, в котрій записи про прийняття та звільнення з роботи позивача посвідчено печатками підприємств та підписами відповідальних осіб, судом не встановлено неточностей чи виправлень у вказаних записах, суб`єктивно розцінені відповідачем дані трудової книжки позивача, як нечіткі, не можуть бути підставою для обмеження в реалізації конституційного права особи на соціальний захист.

Тому суд дійшов висновку, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів роботи:

з 12 серпня 1985 року по 16 грудня 1985 року в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури,

з 05 травня 1992 року по 02 грудня 1992 року в Костянтинівському тресті «Костянтинівпромбуд»,

з 05 грудня 1992 року по 27 лютого 1993 року в МП «Анкіп»,

0 01 березня 1993 року по 01 червня 1993 року в СО «Фаворит»,

з 05 січня 1995 року по 10 червня 1999 року в ПФ «Комфорт».

Вирішуючи питання щодо застосування для призначення пенсії на пільгових умовах статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 суд при розгляді цієї справі враховує такі висновки Верховного Суду у справі №360/3611/20:

«[...]На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV. <…>

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що зміни до Закону № 1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 3 жовтня 2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.

З наведених підстав, вирішуючи справу, суд враховує наведені висновки Верховного Суду, через що вважає обґрунтованими доводи позовної заяви щодо застосування для призначення пенсії на пільгових умовах статті 13 Закону № 1788-XII відповідно до Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

Отже, оскільки оскаржене рішення органу Пенсійного фонду формально не відповідає приписам законодавства щодо застосування для призначення пенсії на пільгових умовах статті 13 Закону № 1788-XII та встановленим у справі обставинам наявності у позивача страхового стажу, позовні вимоги в частині скасування рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 18 грудня 2020 року № 237 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду підлягають задоволенню.

Водночас, в частині позовних вимог щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №2 зазначених позивачем періодів роботи, суд вказує про таке.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Професія «електрозварника», «електрогазозварника», «газорізальника» віднесена до Списку №2 розділ XXXII «Загальні професії», відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року, Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року код посади 23200000- 19905,756.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок № 383). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

У спірному рішенні відповідачем не зараховані до пільгового стажу такі періоди трудової діяльності позивача в зв`язку з ненаданням довідок на підтвердження пільгового характеру роботи, наказів про атестацію робочих місць:

з 22.06.1983 року по 14.09.1984 року,

з 09.10.1984 року по 22.07.1985 року,

з 20.04.1987 року по 01.02.1990 року,

з 01.06.1993 року по 28.07.1993 року,

з 18.10.2005 року по 08.01.2007 року,

з 19.12.2017 року по 09.01.2018 року.

Спірним рішенням позивачу запропоновано надати уточнюючи довідки, заяву та пакет документів для розгляду Комісією щодо зарахування до пільгового стажу за період з 14.01.1983 року по 06.06.1983 року, з 12.01.1987 року по 14.04.1987 року в Костянтинівському заводі «Автоскло» ім. К. Т. Бондарева, яке припинило свою діяльність за судовим рішенням 11.07.2012 року.

З метою підтвердження пільгового трудового стажу за Списком №2 за періоди з 20 квітня 1987 року по 01 лютого 1990 року на підприємстві ПМК-8 тресту «Спецільгоспмонтаж», з 01 червня 1993 року по 28 липня 1993 року на підприємстві Костянтинівське ТПП «Старт», з 11 березня 1990 року по 15 квітня 1992 року на підприємстві Костянтинівське ГРУ тресту «Агроспецмонтаж» позивач звертався до архівних установ, але не отримав додаткові документи в зв`язку з їх відсутністю.

В той же час, в матеріалах справи відсутні відомості щодо можливості отримання уточнюючих довідок з підприємств «Фундаментбуд-1» тресту «Харківспецбуд» за періоди роботи з 22 червня 1983 року по 14 вересня 1984 року та з 09 жовтня 1984 року по 22 липня 1985 року, ТОВ «Кондитерська фабрика «Дружківська» за період з 19 грудня 2017 року по 09 січня 2018 року, Костянтинівський завод «Вторчермет» з 19 серпня 1980 року по 14 жовтня 1980 року та Костянтинівському заводі високовольтної апаратури з 12 серпня 1985 року по 16 грудня 1985 року.

Отже, позивачем не доведений факт зайнятості повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, що є обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1058-ІV.

У трудовій книжці позивача необхідні записи про зайнятість повний робочий день (не менше 80 відсотків робочого часу) на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 відсутні.

За таких обставин суд зауважує, що механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1(далі - Порядок № 18-1).

Підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії) (пункт 3 Порядку № 18-1).

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники членських організацій Федерації професійних спілок України та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань (пункт 4 Порядку № 18-1).

Для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).

Згідно з пунктом 11 Порядку № 18-1 для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднані управління та головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі надають заявникам допомогу у зборі необхідних документів та в отриманні через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи витягу з Єдиного державного реєстру в електронній формі для підтвердження стажу роботи (п. 12 Порядку № 18-1).

Управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднані управління приймають документи, необхідні для підтвердження стажу роботи, перевіряють правильність їх оформлення, відповідність викладених у них відомостей про заявника даним паспорта та документам про стаж, фіксують та засвідчують виявлені розбіжності та не пізніше трьох робочих днів з дня надходження заяви про підтвердження стажу роботи направляють до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (пункт 13 Порядку № 18-1).

Комісії розглядають заяви про підтвердження стажу роботи, на бажання заявника, у його присутності або в присутності його законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття направляють до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь, а також повідомляють заявника про прийняте рішення (пункт 15 Порядку № 18-1).

Отже, підтвердження пільгового стажу у разі ліквідації підприємства здійснюється у відповідному порядку, рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, є обов`язковими для органів Пенсійного фонду України при виконанні покладених на них функцій.

У спірному рішенні відповідач запропонував позивачу надати уточнюючи довідки, заяву та пакет документів для розгляду Комісією щодо зарахування до пільгового стажу за період з 14.01.1983 року по 06.06.1983 року, з 12.01.1987 року по 14.04.1987 року.

Проте, позивач не скористався правом на звернення до комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

За вказаних обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи передбачених законодавством документів на підтвердження зайнятості позивача повний робочий день (не менше 80 відсотків робочого часу) на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, суд не має втручатися в дискреційні повноваження позивача шляхом зарахування судовим рішенням до пільгового стажу роботи за Списком №2 зазначених позивачем періодів його роботи.

Враховуючи можливість позивача звернутися до комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у вказаній частині заявлені передчасно та задоволенню не підлягають.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 18 грудня 2020 року № 237 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та висновків суду щодо зарахування до страхового стажу відповідного періоду роботи позивача.

Решта позовних вимог про зарахування до пільгового стажу роботи за Списком №2 зазначених позивачем періодів його роботи в межах розгляду цієї справи задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини 2 статті 133 КАС якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою суду від 03 березня 2021 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Державного бюджету судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 133, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 18 грудня 2020 року № 237 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та висновків суду щодо зарахування до страхового стажу відповідного періоду роботи позивача».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 18 грудня 2020 року №5758 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та висновків суду щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача:

з 12 серпня 1985 року по 16 грудня 1985 року в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури,

з 05 травня 1992 року по 02 грудня 1992 року в Костянтинівському тресті «Костянтинівпромбуд»,

з 05 грудня 1992 року по 27 лютого 1993 року в МП «Анкіп»,

0 01 березня 1993 року по 01 червня 1993 року в СО «Фаворит»,

з 05 січня 1995 року по 10 червня 1999 року в ПФ «Комфорт».

У задоволенні решти позовних вимог про зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 певних періодів роботи - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України - 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України - 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) судовий збір у розмірі 302 (триста дві) грн. 67 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 10 січня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.А. Чекменьов