Справа № 580/269/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гаращенко В.В. суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Справа № 580/269/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участі секретаря Сакевич Ж.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі

за позовом приватного підприємства «Росток»

до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Приватне підприємство «Росток» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (далі - Відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.09.2020 №;

- визнання неправомірними дій Головного управління ДПС в Черкаській області щодо організації та проведення фактичної перевірки ПП «Росток» у вересні 2020 року та складання акту перевірки від 07.09.2020 № 247/23/23/05/31974393.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.09.2020 № .

У задоволенні позову в іншій частині позовним вимог - відмовлено.

Постановляючи таке рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка, на підставі якої Відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, була призначена і проведена без дотримання норм чинного законодавства.

Водночас, суд зазначив, що порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності її правових наслідків.

Разом з тим, суд вказав, що отримання ліцензії на право зберігання пального суб`єктом господарювання передбачено лише для стаціонарних цистерн/ємностей, які введено в експлуатацію, а не для пересувних цистерн, з яких пальне одразу завантажується у паливні баки транспортних засобів.

При цьому, суд зазначив, що наявність вказівки в оборотно-сальдовій відомості про залишок дизельного пального в кількості 4000 л. не є достатнім свідченням зберігання позивачем пального на момент проведення перевірки, оскільки перевіряючи повинні були встановити фактичний залишок пального в цистерні про яку зазначено в акті перевірки, натомість наявність лише даних бухгалтерського обліку не може слугувати підставою для притягнення до відповідальності за зберігання пального без ліцензії.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням у частині задоволення позовних вимог, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у цій частині та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що фактична перевірка ПП «Росток» була проведена з дотриманням приписів чинного законодавства та в межах компетенції контролюючого органу.

Разом з тим, Апелянт вказує, що факт отримання та зберігання Позивачем на території його підприємства дизельного палива підтверджується первинними документами.

При цьому, Апелянт зазначає, що ПП «Росток» отримало ліцензію на право зберігання пального лише 04.09.2020 на підставі заяви від 31.08.2020, а до цього часу здійснювало відповідне зберігання без такої ліцензії, чим порушило ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині задоволення позовних вимог було порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, приватне підприємство «РОСТОК» зареєстроване як суб`єкт господарювання ().

Позивач з 12.09.2012 здійснює діяльність згідно видів діяльності за КВЕД-2010: 01.11 - Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.61 - Допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21 - Оптова торгівля зерном, необроблеким тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.39 - Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля; 47.11 - Роздрібна торгівля в неспеціалізованнх магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Серед наведених видів діяльності відсутня продаж (реалізація) й зберігання пального та пально-мастильних матеріалів.

Посадовими особами Головного управління ДПС у Черкаській області проведена фактична перевірка ПП «Росток» за місцем фактичного провадження діяльності, розташованим за адресою: с. Великий Хутір, Драбівський район, Черкаської області, за результатами якої встановлено порушення вимог ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме: зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання вального, виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, та складено акт від 07.09.2020 № 247/23/23/05/31974393.

В акті перевірки встановлено, що згідно з оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10 «Основні засоби» на балансі ПП «РОСТОК» обліковуються бочка залізна 6 куб.м., та бочка залізна 7 куб.м.

Згідно з товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів від 22.04.2020 №107 ПП «Росток» отримало від ПП «Агроантех» паливо дизельне ДП-Л-Євро5 В0 в кількості 14298,88 л, пункт навантаження с. Іркліїв, пункт розвантаження с. Великий Хутір.

Відповідно до інвентаризаційного опису № 1 станом на 02.09.2020 на зберіганні на території підприємства в бочці 7 куб.м, знаходилося 4000 л палива дизельного.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, ПП «Росток» отримало ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) 04.09.2020.

На підставі наведеного, в акті перевірки зроблено висновок, що ПП «РОСТОК» до 04.09.2020 здійснювало зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання, чим порушено ст. 15 Закону України № 481/95-ВР.

На підставі зазначеного акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.09.2019 № , яким до Позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 500000,00 грн.

За результатами процедури адміністративного оскарження рішенням ДПС України від 30.12.2020 № 36925/6/99-00-0609-01-06 відмовлено у задоволенні скарги ПП «Росток».

Позивач вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення податкового органу протиправним, а також протиправними дії щодо проведення фактичної перевірки, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 481/95-ВР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України звірки та перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин, є формами податкового контролю.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною перевіркою, згідно з пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, вважається така, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Вона здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

На підставі п.80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Статтею 81 ПК України визначено умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

У п. 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Виключний перелік підстав для здійснення фактичної перевірки визначений п.80.2 ст.80 ПК України.

Одна з таких підстав, посилання на яку міститься у спірному наказі, визначена пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, якою встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом спирту та пального на території України врегульовано Законом № 481/95-ВР.

Відповідно до ст.ст. 1, 15 Закону № 481/95-ВР отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей, які введено в експлуатацію.

Висновки суду апеляційної інстанції.

1. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

2. Платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки у випадках передбачених п.81.1 ст.81 ПК України.

3. Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 та є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

5. При цьому, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

6. Таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18.

7. Вищенаведеними законодавчими приписами передбачено обов`язкову наявності у податкового органу та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків (особою) вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального у разі проведення фактичної перевірки на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №520/12028/18.

8. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження Відповідачем не було надано належних доказів, які б підтверджували наявність у нього достатніх та необхідних правових підстав для проведення фактичної перевірки Позивача, зокрема наявності та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації про порушення Позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту.

9. Разом з тим, посилання Апелянта на лист Державної податкової служби України №13939/7/99-00-07-05-03-07 від 11.08.2020, в якості податкової інформації про можливі порушення позивачем податкової дисципліни, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

10. Як було правильно встановлено судом першої інстанції, у вказаному листі зазначено, що ДПС проведено аналіз баз даних та встановлено перелік суб`єктів господарювання, які починаючи з 01.04.2020 отримували через пересувні акцизні склади значні обсяги пального з доставкою, при цьому не реєстрували акцизні склади, не отримували ліцензії на право оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального, та зобов`язано головні управління ДПС провести детальний аналіз наданої ДПС інформації: дослідити фактичні обсяги отриманого суб`єктами господарювання пального; встановити можливі місця його зберігання за адресами, вказаними в додатку 1 до цього листа; провести фактичні перевірки за адресами отримання пального на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

11. Перелік суб`єктів господарювання, які підлягають перевірці, наведений в додатку до вказаного листа, але такий додаток до листа не містить підпису уповноваженої посадової особи та печатки контролюючого органу, тобто, не засвідчений належним чином, тому не може вважатись належним доказом на підтвердження наявності можливих порушень податкового законодавства з боку Позивача в якості підстави для проведення фактичної перевірки відповідно до пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

12. Крім того, в наказі на проведення перевірки Позивача відсутні будь-які посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

13. Разом з тим, невиконання Відповідачем вищенаведених норм ПК України, зокрема в частині наявності підстав для призначення фактичної перевірки, дотримання умов та порядку допуску до її проведення, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04.09.2020 у справі № 821/1274/18.

14. Водночас, допущення Відповідачем зазначених вимог законодавства щодо призначення та проведення перевірки Позивача нівелює її наслідки та зумовлює протиправність і необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 28.09.2020 № , яке прийнято за її результатами.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 23.01.2018 у справі № 804/12558/14, від 05.02.2019 у справі №821/1157/16, від 05.02.2019 у справі № 2а-10138/12/2670, від 04.02.2019 у справі № 807/242/14.

15. При цьому, колегія суддів зазначає, що Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» сформовано доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), відповідно до якої , якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Крім того, винесення ППР на підставі результатів незаконної перевірки є порушенням принципу «належного урядування».

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

16. Відповідно до ст. 6 КАС України ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

17. Окрім вищевикладеного, перевіряючи спірне ППР також по суті правопорушення, щодо якого воно винесено, судова колегія зазначає, що наявність вказівки в оборотно-сальдовій відомості Позивача про залишок дизельного пального в кількості 4000 л не є достатнім свідченням зберігання ним пального на момент проведення перевірки. Контролюючий орган повинен був установити фактичний залишок пального в цистерні, про яку зазначено в акті перевірки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у власності та в користуванні Позивача наявні колісні трактори, комбайни та інша сільськогосподарська техніка, використання яких у його господарській діяльності потребує споживання пального. У свою чергу, звітами про рух пального та актами списання пального для здійснення господарської діяльності відповідно до видів діяльності Позивача за КВЕД, підтверджується відповідне використання пального.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що Позивача притягнуто до відповідальності за зберігання пального, але сам факт такого зберігання, тобто наявність відповідного складу правопорушення, Апелянтом не доведено.

18. Доводи Апелянта про те, що факт отримання та зберігання Позивачем на території його підприємства дизельного палива підтверджується первинними документами, судова колегія відхиляє з огляду на вищезазначене.

19. Твердження Апелянта про те, що ПП «Росток» отримало ліцензію на право зберігання пального лише 04.09.2020 на підставі заяви від 31.08.2020, а до цього часу здійснювало відповідне зберігання без такої ліцензії, чим порушило ст. 15 Закону № 481/95-ВР, апеляційний суд відхиляє, оскільки як відзначалося вище, податковим органом не доведено (не виявлено при проведенні фактичної перевірки) безпосередньо відповідного зберігання палива Позивача за відсутності ліцензії.

20. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

21. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

22. Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

23. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

24. Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 11 січня 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова