Справа № 640/12291/21
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м. Київ № 640/12291/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління ПФУ в м. Києві
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДР: 42098368), в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 83 відсотків грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення.

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 83% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 24.01.2018 йому призначено пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Наголошує, що пенсія йому була призначена із розрахунку 83% грошового забезпечення. Натомість з 01.01.2018 йому було здійснено перерахунок пенсії із розрахунку 70% грошового забезпечення.

Позивач додає, що не погоджуючись з проведеним перерахунком пенсії у розмірі 70% сум грошового забезпечення, оскільки йому було призначено виплату пенсії у розмірі саме 83% сум грошового забезпечення.

Враховуючи викладене у позовній заяві, позивач просить задовольнити позов.

Позиція відповідача - ГУ ПФУ.

Відповідач надіслав відзив на позову заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки на час здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача, діяла вже інша редакція Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992, а саме: редакція Закону № 2262-ХІІ від 13.03.2018, згідно якої максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення (стаття 13).

Відтак, за висновком відповідача, з врахування положень Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 в редакції Закону з 13.03.2018, відповідач перерахував з 01.01.2018 позивачу пенсію виходячи із розрахунку вже 70% грошового забезпечення, з огляду на що, за твердженням відповідача, ГУ ПФУ в м. Києві права позивача не порушувало, оскільки діяло на підставі та в межах чинного законодавства.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.05.2021 матеріали із назвою "Позовна заява", що надійшли через підсистему "Електронний суд" залишено без руху та запропоновано надати позивачу позовну заяву у паперовій формі (вигляді) разом з додатками до неї відповідно до кількості учасників справи, у тому числі оригінал ордеру виписаного на ім`я адвоката про представництво інтересів клієнта в Окружному адміністративному суді міста Києва.

Ухвалою від 28.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку ст. 263 КАС України - спрощеного (письмового) провадження.

Встановлені судом обставини.

У даному випадку учасниками справи не спростовуються та не заперечуються, а матеріалами справи підтверджуються обставини звільнення позивача з військової служби та призначення йому з 24.01.2018 пенсії за вислугою років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 83% та зменшення до 70% грошового забезпечення.

Разом з тим, позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже було встановлено судом, позивачу з 24.01.2018 призначена пенсія за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 83% відповідних сум грошового забезпечення.

В подальшому, відповідно до підпунктом 8 пункту 6 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 № 3668-VI у ст. 13 Закону № 2262-ХІІ внесені зміни, а саме: у частині другій цифри « 90» замінити цифрами « 80». Ці зміни набрали чинності з 01.10.2011.

27.03.2014 прийнято Закон № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон № 1166-VII), який набрав чинності з 01.04.2014, пунктом 23 Розділу II якого внесено зміни до Закону № 2262-XII, а саме: у частині другій статті 13 цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 01.05.2014.

Між тим, суд зазначає, що стаття 13 Закону № 2262-XII регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Зміни до статті 63 Закону № 2262-XII ні Законом № 3668-VI, ні Законом № 1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом № 1166-VII зміни до статті 13 Закону № 2262-XII щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону № 2262-XII, яка змін, у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VI та Закону № 1166-VII, не зазнала.

Відтак, при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Тобто, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а внесені Законами України від 08.07.2011 № 3668 та від 27.03.2014 № 1166-VІІ зміни до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80% від сум грошового забезпечення та з 01.01.2018 року у розмірі 70% від сум грошового забезпечення, є звуженням змісту та обсягу вже існуючих у позивача прав і свобод у вигляді призначення йому пенсії виходячи із 89% розміру грошового забезпечення.

Отже, зміна максимального розміру пенсії за ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» після призначення пенсії позивачу, не є підставою для зменшення розміру вже призначеної позивачу пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку, в тому числі, на підставі відповідних довідок.

Щодо постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», то суд зазначає, що остання також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку. Більш того, постанова № 103 частково скасована рішенням ОАС м. Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18; рішення залишено без змін згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019.

В подальшому ці судові рішення залишені без змін постановою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року.

Крім того, згідно з частковим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2019 р., яке залишено без змін згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року та з цієї дати набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Судом також встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 N 103. Дана постанова суду набрала законної сили 29.01.2020.

В той же час, варто також зазначити, що постанова КМ України № 103 від 21.02.2018 також не передбачала жодних зменшень відсоткового розміру грошового забезпечення до 70%.

За таких обставин у ГУ ПФУ відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку, а тому з урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку, що відповідач при проведенні позивачу перерахунку пенсії, не мав права зменшувати розмір пенсії у відсотках за вислугу років, у зв`язку із чим такі дії УПФУ, є протиправними.

Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо виплати позивачу з 01.01.2018 зменшеного розміру його пенсії у розмірі 70% грошового забезпечення.

Що ж стосується вимоги зобов`язального характеру, то суд зазначає про наступне.

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З аналізу статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене суд вважає позовні вимоги в цій частині задовольнити шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 83% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.

Доводи учасників справи та надані ними матеріали, досліджені та оцінені судом, не спростовують наведених висновків суду та не доводять зворотного.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позову як зазначено вище.

Зважаючи на те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не сплачувався, відшкодування витрат на оплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на рахунок позивача не проводиться.

Щодо зазначеної позивачем необхідності встановлення судового контролю, суд звертає увагу, що відповідно ст. 382 КАС України встановлення судового контролю є правом суду.

У даному випадку суд не вбачає підстав для висновку, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду. Також суд звертає увагу Позивача, що відповідно до положень ст. 372 КАС України та Закону України «Про виконавче провадження» законодавчо забезпечена можливість Позивача, як стягувача, на ефективне примусове виконання судового рішення, яке набрали законної сили, зі всіма заходами щодо ефективного виконання рішення суду відповідачем.

Відтак, суд приходить висновку, що на даний час в даній справі відсутня необхідність введення судового контролю.

Що стосується компенсації позивачу понесених витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн., суд вважає відсутніми підстави для її відшкодування.

Так, за умовами п. 1.2. договору (т.1, а.с. 29) здійснюється сплата гонорару та компенсація фактичних витрат. До обов`язків клієнта належить сплата витрат адвоката, необхідних для виконання його обов`язків за договором (обов`язки визначені у п. 1.1.), понесені в інтересах клієнта (обов`язкові платежі, витрати на відрядження, тощо).

Враховуючи наведені умови договору слід, які акцентуються на фактичному понесенні витрат, які підлягають відшкодуванню, додати, що у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

У даному випадку на виконання вимог процесуального закону не надано доказів щодо обсягу виконаних робіт та їх вартості.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 2. ч. 3 ст. 134 КАС України).

У даному випадку не надано доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У даному випадку не надано детального опису виконаних робіт та їх вартості.

Відтак, враховуючи умови договору та вимоги процесуального закону, відсутність наведених вище доказів щодо судових витрат, суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на оплату послуг адвоката за їх недоведеністю їх обсягу та вартості.

Суд вважає помилковими доводи адвоката на те, що витрати встановлені у фіксованій сумі, а відтак і повинні стягнуті витрати у фіксованій сумі, оскільки за наведеними вище умовами договору, які в силу вимог ст. 134 КАС України є визначальними для вирішення питання про розподіл витрат, встановлені різні (додаткові) види витрат, як наприклад - на відрядження, та, відповідно, різні умови їх надання та сплати, що додатково, крім наведеного, підтверджується і змістом п. 4.4. договору (щодо додаткових витрат без укладання письмових додаткових угод, які понесені в інтересах клієнта).

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо виплати ОСОБА_1 з 01.01.2018 зменшеного розміру його пенсії у розмірі 70% грошового забезпечення.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 83% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.

4. Відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу.

5. Відмовити ОСОБА_1 у встановлені судового контролю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21, апеляційні скарги в електронній формі подаються безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя О.А. Кармазін