Справа № 120/3278/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

10 січня 2022 р. Справа №120/3278/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України з вимогами визнати протиправною бездіяльність щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 40% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, до складу грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, а також зобов`язати відповідача здійснити таке нарахування та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% грошового забезпечення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом начальника кадрового центру Збройних Сил України від 01 жовтня 2013 року №171 його виключено зі списків військової частини та всіх видів забезпечення.

Однак, при звільненні з військової служби з позивачем не проведено повний розрахунок, адже одноразову грошову допомогу при звільненні виплачено без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% грошового забезпечення.

04 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні із включенням до складу останньої щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 40%, яка виплачувалась йому до звільнення у складі грошового забезпечення.

Проте, листом фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України повідомило заявника про відсутність законних підстав для включення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснено обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Вважаючи, що відповідач безпідставно відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з включенням до її складу розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 19 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати з правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

12 травня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення. На виконання зазначеної постанови наказом Міністра оборони України №595 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України. Пунктом 5 Інструкції встановлено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників) Відповідно до пунктів 9 та 10 Інструкції розмір щомісячної додаткової грошової винагороди може змінюватися. Відтак, на думку представника відповідача, законодавством не передбачено врахування щомісячної додаткової грошової винагороди при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки зазначені виплати не є щомісячними і мають разовий характер, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №825/997/17.

03 грудня 2021 року позивачем подано заяву про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року заяву позивача про поновлення провадження у справі задоволено та поновлено провадження у справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом начальника кадрового центру Збройних Сил України (по стройовій частині) від 01 жовтня 2013 року №171 ОСОБА_1 з 01 жовтня 2013 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Із розрахунку вислуги років ОСОБА_1 від 16 вересня 2013 року слідує, що загальна вислуга позивача складає повних 26 років.

Під час проведення розрахунку із звільненим військовослужбовцем, окрім інших виплат йому також виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, проте таку виплачено без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% грошового забезпечення, яку він отримував під час проходження служби.

У довідці фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 01 жовтня 2013 року зазначено, що ОСОБА_1 до 01 жовтня 2013 року, окрім інших виплат, нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 40% грошового забезпечення.

04 лютого 2021 року позивач звернувся до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України із заявою, у якій просив здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з включенням до складу такої щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 40%, яка виплачувалась йому у складі грошового забезпечення та передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Проте, листом фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України повідомило заявника про відсутність законних підстав для включення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошової допомоги при звільненні з військової служби, оскільки відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, до місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховувалася одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, включалися: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Особливості правового регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, частиною 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно - правовими актами.

Статтею 40 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

При цьому, частиною 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настання особливого періоду на небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2013 року позивача виключено з особового складу частини. При цьому, на момент звільнення позивача з військової служби його календарна вислуга років складала повних 26 років.

Відтак, відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що не заперечується відповідачем.

При цьому, під час військової служби до складу грошового забезпечення позивача включалася та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 40% місячного грошового забезпечення, що також підтверджується довідкою відповідача від 01 жовтня 2013 року.

Водночас, при звільненні з військової служби щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 40 відсотків місячного грошового забезпечення до складу грошового забезпечення позивача не включено, оскільки, як стверджує відповідач, згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, до місячного грошового забезпечення військовослужбовців винагороди не включаються.

Визначаючись з приводу обґрунтованості посилань відповідача на положення Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (підлягає застосуванню, оскільки була чинною на момент звільнення позивача з військової служби), суд зважає на те, що за змістом абзацу 2 пункту 9.1 розділу ІХ згаданої Інструкції грошове забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, включає: оклад за військове звання, посадовий оклад, надбавки за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Такі ж приписи щодо невключення винагород до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містила й Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 05 грудня 2012 року №825) (підлягає застосуванню, оскільки була чинною на момент звільнення позивача з військової служби).

Однак, суд критично оцінює такі посилання, адже в даному випадку відповідачем не враховано пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Так, абзацом 2 пункту 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Проте, відповідачем не враховано, що міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Відтак, на переконання суду, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не підзаконні нормативні акти, які звужують поняття грошового забезпечення військовослужбовців та не узгоджуються із приписами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17.

Таким чином, позивачеві під час служби нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 40 відсотків грошового забезпечення, а тому, на переконання суду, за жодних обставин така винагорода не може вважатись одноразовою, адже носила постійний характер аж до звільнення позивача з військової служби.

Відтак, за наведених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% грошового забезпечення.

Водночас, вимога позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача не підлягає задоволенню, адже бездіяльність має прояв пасивної поведінки відповідного суб`єкта. Натомість, відповідач листом відмовив позивачеві у здійсненні відповідного перерахунку.

З метою ефективного захисту прав та інтересів позивача слід також задовольнити вимогу щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40%, яку позивач отримував під час проходження військової служби, врахувавши при цьому раніше виплачені суми одноразової грошової допомоги.

Окрім того, задовольняючи позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача вчинити конкретну дію, суд зважає на те, що така вимога є похідною, що залежить від задоволення основної вимоги.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% грошового забезпечення.

Зобов`язати фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% грошового забезпечення, врахувавши при цьому раніше виплачені суми одноразової грошової допомоги.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )
Відповідач: фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 22990368)

Повний текст рішення суду складено 10.01.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович