Справа № 420/277/22
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/277/22
УХВАЛА

11 січня 2022 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Самойлюк Г.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Полякова Максима Олександровича, Апостол Дмитра Валентиновича про визнання протиправними дій, визнання протиправним та завідомо неправдивими листів та акту, визнання протиправним висновку акту, визнання акту нікчемним, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Полякова Максима Олександровича, Апостол Дмитра Валентиновича , в якій позивач просить:

визнати протиправними дії державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Полякова Максима Олександровича та Апостола Дмитра Валентиновича щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за наслідком якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №391-ДК/349/АП/09/01/-21 від 09.07.2021р.;

визнати протиправними та завідомо неправдивими лист Головного управління Дерожгеокадастру в Одеській області № 31-15-0 63-7895/2-21 від 30.11.2021 і Акт №391-ДК/349/АП/09/01/-21 від 09.07.2021 в частині правомірності володіння земельною ділянкою № 58 на підставі права власності на будинок № 58 ;

визнати протиправними висновок акту №391-ДК/349/АП/09/01/-21 про відсутності порушень законодавства, за які передбачена відповідальність;

визнати протиправним лист Головного управління Дерожгеокадастру в Одеській області №; 31-15-0 63-7895/2-21 від 30.11.2021 в частині висновку про відсутність порушень законодавства, за які передбачена відповідальність;

визнати акт №391-ДК/349/АП/09/01/-21 таким, що складений з порушенням Закону, а тому нікчемним;

визнати протиправним та скасувати акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки, №391-ДК/349/АП/09/01/-21;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області провести повторну перевірку дотримання вимог земельного законодавства суб`єктом господарювання - ОСОБА_3 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , щодо використання вказаної земельної ділянки;

стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 10 000 грн., заподіяної моральної шкоди, та судовий збір в розмірі 992,40 грн, витрати на послуги банку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії"). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 (справа №823/359/18).

Згідно з ч. 1 ст.172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні вимоги.

Проте, з аналізу змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що підстави даного позову є різними. Предметом даної позовної заяви є об`єднані вимоги, які мають самостійні обсяги доказування та підтверджуються різними доказами. При цьому, для з`ясування правомірності вимог до кожного з відповідачів, є необхідним з`ясування значного обсягу обставин.

Позивач, серед іншого заявляє вимоги про визнання нікчемним акту №391-ДК/349/АП/09/01/-21.

Згідно ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З урахуванням суті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що спір в частині вимог щодо визнання нікчемним акту №391-ДК/349/АП/09/01/-21 не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а стосується цивільно-правових відносин і має вирішуватись судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.6 ст. 21 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 4 ст. 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, суддя дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 169, 248, 256 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Полякова Максима Олександровича, Апостол Дмитра Валентиновича про визнання протиправними дій, визнання протиправним та завідомо неправдивими листів та акту, визнання протиправним висновку акту, визнання акту нікчемним, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 цього Кодексу з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення" цього ж Кодексу.

Суддя Самойлюк Г.П.