Справа № 330/3128/20
Суддя: Дараган Л. В.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 29.12.2021
Справа № 330/3128/20
Провадження № 2-а/937/32/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючої: судді Дараган Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Гринько Микола Сергійович,

відповідач - Мелітопольський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення за межі України в країну походження або третьої країни,

В С Т А Н О В И В:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення за межі України в країну походження або третьої країни.

В позові зазначено, що позивач є громадянином Республіки Азербайджан, який з 11 вересня 2016 року перебуває на території України і в теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю дружиною і дітьми. Разом із цим, постановою начальника Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Савулія О.Г. серії ПН МЗП 000906 від 24 жовтня 2020 року позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1700 гривень 00 копійок. Крім того, рішенням головного спеціаліста сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Мітяненка В.В., яке затверджене начальником Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Савулієм О.Г., від 24 жовтня 2020 року № 35 було вирішено примусово повернути за межі України до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22 листопада 2020 року. Позивач вважає зазначене рішення протиправним, оскільки воно не відповідає вимогам Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», під час його винесення не було враховано сімейний стан позивача і перебування на його утриманні малолітніх дітей, у зв`язку із чим таке рішення не є пропорційним легітимній меті забезпечення міграційної політики держави, а тому підлягає скасуванню. Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Мітяненка В.В., яке затверджене начальником Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Савулієм О.Г., від 24 жовтня 2020 року № 35 про примусове повернення за межі України до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

В судове засідання позивач та його представник - адвокат Гринько М.С. не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Також представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки позивача було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, а рішення від 24 жовтня 2020 року № 35 про примусове повернення за межі України до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 є законним й обґрунтованим. Прийняте рішення від 24 жовтня 2020 року № 35 повністю відповідає нормам чинного законодавства України, відповідач під час вирішення цього питання діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта

В судове засідання всі учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених положеннями ст. 205 КАС України, не вбачається, потреба заслухати свідка чи експерта відсутня, тому суд розглядає справу у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Згідно паспорту громадянина Республіки Азербайджан, виданого 04 квітня 2016 року Міністерством внутрішніх справ Республіки Азербайджан, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Прибув на територію України 11 вересня 2016 року.

Згідно постанови начальника Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Савулія О.Г. серії ПН МЗП 000906 від 24 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1700 гривень 00 копійок. В постанові зазначено, що 24 жовтня 2020 року, приблизно о 10 годині 37 хвилин, в м. Мелітополі було виявлено, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , з порушенням п. 1 Наказу МВС України від 20 липня 2015 року № 884, а саме: перебуває на території України більше ніж 90 днів протягом 180 днів з 10 грудня 2016 року.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 24 жовтня 2020 року, останній є громадянином Республіки Азербайджан. 11 вересня 2016 року він в`їхав на територію України через КПП «Гоптівка». 19 жовтня 2016 року в Україну приїхала його дружина ОСОБА_3 з двома дітьми, яким зараз 12 та 13 років. На території України ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька ОСОБА_4 . Він своєчасно не залишив територію України у зв`язку з фінансовими труднощами і сімейними обставинами. Також в 2020 року почався карантин у зв`язку з епідемією COVID-19. Він 24 жовтня 2020 року самостійно звернувся в Мелітопольський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області і дав пояснення по суті порушень. Раніше 22 жовтня 2020 року до Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області звернулась його дружина ОСОБА_3 ..

Згідно квитанції № 63119743 від 24 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 сплатив суму штрафу у розмірі 1700 гривень 00 копійок.

Згідно рішення головного спеціаліста сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Мітяненка В.В., яке затверджене начальником Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Савулієм О.Г., від 24 жовтня 2020 року № 35, вирішено примусово повернути за межі України до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 22 листопада 2020 року.

Судом встановлено, що після спливу терміну перебування в Україні, тобто з 10 грудня 2016 року, позивач за проводженням терміну перебування чи легалізацією свого перебування в інший спосіб до міграційних органів не звертався.

ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4, ч. 5, ч. 7, ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. У разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За приписами цього закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Разом із цим, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як було встановлено судом, 24 жовтня 2020 року відповідачем прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 22 листопада 2020 року.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що 24 жовтня 2020 року був виявлений позивач, який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: після завершення дозволеного строку перебування іноземця на території України не покинув територію України та ухиляється від виїзду.

Рішення про примусове повернення прийняте у відповідності до положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у зв`язку з порушенням вимог ст. 4 зазначеного закону, враховуючи відсутність у позивача документів, які б надавали йому право подальшого перебування або проживання на території України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, позивача повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, а також зобов`язано не пізніше 22 листопада 2021 року залишити територію України. Другий екземпляр рішення був наданий позивачу, а також його було ознайомлено з положеннями ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк.

Отже, позивач знаходився на території України нелегально, що є грубим порушенням з боку позивача законодавства про правовий статус іноземців, що відповідно було підставою для відповідача для прийняття рішення про примусове повернення позивача за межі України до країни походження або третьої країни.

Як випливає із наведених вище норм закону, порушення іноземцями правил перебування на території України є підставою для винесення рішення про примусове повернення їх з території України. При цьому, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження або третю країну за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Посилання представника позивача на те, що прийняте відповідачем рішення протиправним, так як не відповідає вимогам Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд не може прийняти до уваги, оскільки такі посилання є необґрунтованими та безпідставними. Так, рішення про примусове повернення позивача за межі України до країни походження або третьої країни прийняте в межах повноважень відповідача, а його зміст та форма відповідають вимогам чинного законодавства України. При цьому, ані позивачем, ані його представником не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що позивач звертався до відповідних органів виконавчої влади із заявою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до дня винесення рішення про примусове повернення з України, що також спростовує порушення відповідачем діючого законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення.

Судом встановлено, що позивач фактично без належних на те законних підстав протягом тривалого часу (з 10 грудня 2016 року) перебуває на території України. При цьому, положеннями ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначений перелік обставин, за наявності яких до іноземця чи особи без громадянства не може бути застосоване примусове повернення. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставини, настання яких передбачає застосування положень ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ані позивачем, ані його представником суду не надано. Відсутні такі докази і в матеріалах справи. Так само відсутні підстави вважати, що позивач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника позивача на такі обставини як сімейний стан позивача, наявність у нього дружини і дітей, які не є громадянами України і лише проживають на території України, оскільки такі обставини в наведеному у ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» переліку відсутні. Сам по собі факт наявності у позивача дружини та дітей не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України.

Крім того, суд звертає увагу й на ті обставини, що оскаржуваним рішенням позивачеві не заборонено в`їзд в Україну, що не перешкоджає його поверненню на територію України до сім`ї, проте на законних підставах.

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду, викладених у постановах від 10 жовтня 2019 року (справа № 2340/2910/18), від 23 січня 2020 року (справа № 343/2242/16), від 12 серпня 2020 року (справа № 755/14023/17).

Отже, суд приходить до висновку, що дії відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення є правомірними, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законами України, в тому числі й положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, суд не вбачає жодних порушень законних прав та інтересів позивача з боку відповідача. Натомість, як було встановлено під час судового розгляду, саме позивачем були порушені вказані вище норми міграційного законодавства України, вимоги відповідача щодо усунення порушень проігноровані, будь-яких дій на їх усунення дотепер не вчинено.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність посилань представника відповідача на правомірність дій з боку відповідача при винесенні рішення головного спеціаліста сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Мітяненка В.В., яке затверджене начальником Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Савулієм О.Г., від 24 жовтня 2020 року № 35 про примусове повернення за межі України до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідачем дотримані всі вимоги чинного законодавства щодо вчинення таких дій, і встановлені в судовому засіданні докази у своїй сукупності повністю це підтверджують.

До того ж, суд вважає, що прийняте рішення є по своїй суті спонуканням позивача до дотримання вимог чинного законодавства України та оформлення його законного перебування на території держави Україна.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, оскільки відсутні передбачені законом підстави для визнання рішення відповідача протиправним та його скасування, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 241 - 246, 268 - 272, 288 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення за межі України в країну походження або третьої країни - відмовити.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Відповідач: Мелітопольський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, місцезнаходження: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чернишевського, 26.

Повний текст судового рішення складено 29 грудня 2021 року.

Суддя: