Справа № 120/7913/21-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7913/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк Михайло Васильович

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

11 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 10 липня 2021 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова, в якому просив визнати протиправними дії відповідача в частині доступу до публічної інформації при розгляді запиту позивача про отримання публічної інформації за вх. № 40 від 29.04.2021 та зобов`язати відповідача повторно розглянути запит № 40 від 29.04.2021 з дотриманням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" та з урахуванням висновків суду у даній справі.

2. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 29.04.2021 позивачем надіслано до розпорядника інформації - Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова запит про надання публічної інформації від 29.04.2021 за № 40. За результатами розгляду відповідного запиту, 07.05.2021 відповідач надав відповідь, яка на думку позивача є неповною інформацією на запит. Відмова у наданні інформації мотивована відповідачем тим, що працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обмежили доступ до інформації про їх заробітну плату. Як зауважує представник позивача, внаслідок протиправних дій відповідача та ненадання ним повної відповіді на запит порушено право позивача на доступ до публічної інформації визначене Законом України "Про доступ до публічної інформації". Також позивач вказує на те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи становить 3908,00 грн., що складається із судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу - 3000,00 грн., які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. 26 жовтня 2021 року рішенням Вінницького окружного адміністративного суду позовні вимоги задоволено.

4. Визнано протиправними дії Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова щодо надання неповної інформації на запит ОСОБА_1 про отримання публічної інформації від 29.04.2021 за № 40.

5. Зобов`язано Вінницький національний медичний університет ім. М.І.Пирогова повторно розглянути запит ОСОБА_1 про отримання публічної інформації від 29.04.2021 за № 40 в порядку, визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

6. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 1000,00 (одна тисяча) гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

7. Апелянт Вінницький національний медичний університет, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

8. Апелянт зазначив, що університет є державним вищим навчальним закладом та бюджетною установою, що фінансується з державного бюджету, а тому не є суб`єктом владних повноважень відповідно до вимог приписів п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а відтак запитувана ОСОБА_1 інформація є такою, що не створена суб`єктом владних повноважень, а тому не є публічною інформацією. Крім того, відповідач вказує, що позивач безпідставно відносить усю запитувану інформацію до «публічної інформації» та не враховує, що в цьому випадку університет, як розпорядник інформації, може надавати лише інформацію щодо використання бюджетних коштів, яка й була надана позивачу на його запит. За таких обставин відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

9. 29.04.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова, як розпорядника інформації в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", із запитом (вх. № 40) про отримання публічної інформації, у якому просив надати інформацію про наступне:

1. Перелік усіх працівників відділу кадрів ВНМУ ім. М.І. Пирогова за період часу з 01.09.2019 по 31.03.2021 включно, що повністю або частково отримують заробітну плату за рахунок бюджетних коштів із зазначенням:

- прізвища, ім`я та по батькові повністю;

- займану посаду відповідно до штатного розкладу;

- загальну суму коштів, нарахованих та отриманих кожним із працівників відділу кадрів за вказаний період часу відповідно до кошторису видатків включаючи заробітну плату, премії та матеріальну допомогу;

- засвідчену копію посадової інструкції начальника відділу кадрів;

- засвідчені копії посадових інструкцій співробітників відділу кадрів (інспекторів, провідних спеціалістів, тощо);

- засвідчену копію посадової інструкції інспектора відділу кадрів Карпової (ім`я та по батькові невідоме).

10. За наслідком розгляду даного запиту апелянт листом від 07.05.2021 № 01/10-950 повідомив, що штатний розпис відділу кадрів ВНМУ ім. М.І. Пирогова складає: старший інспектор відділу кадрів - ОСОБА_2 та провідний фахівець відділу кадрів - ОСОБА_3 . З-поміж іншого наголошено, що у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" фонд заробітної плати по працівникам відділу кадрів Університету, які повністю або частково отримували заробітну плату за рахунок бюджетних коштів за період часу з 01.09.2019 по 31.03.2021 включно становить: 123 679,43 грн. При цьому, в якості додатків апелянтом долучено відповідні копії заяв про обмеження доступу до публічної інформації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 05.05.2021, в яких останні обмежили доступ до відомостей про оплату праці, зокрема вказавши про віднесення даного виду інформації до категорії (виду) конфіденційної інформації, доступ до якої обмежено в силу ч. 1 ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

11. Вважаючи, що відповідачем безпідставно не надано усієї запитуваної інформації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

12. Позивач вказав, що 29.04.2021 позивачем надіслано до розпорядника інформації - Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова запит про надання публічної інформації від 29.04.2021 за № 40. За результатами розгляду відповідного запиту, 07.05.2021 відповідач надав відповідь, яка на думку позивача є неповною інформацією на запит. Відмова у наданні інформації мотивована відповідачем тим, що працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обмежили доступ до інформації про їх заробітну плату. Як зауважує представник позивача, внаслідок протиправних дій відповідача та ненадання ним повної відповіді на запит порушено право позивача на доступ до публічної інформації визначене Законом України "Про доступ до публічної інформації".

13. Апелянт зазначив, що університет є державним вищим навчальним закладом та бюджетною установою, що фінансується з державного бюджету, а тому не є суб`єктом владних повноважень відповідно до вимог приписів п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а відтак запитувана ОСОБА_1 інформація є такою, що не створена суб`єктом владних повноважень, а тому не є публічною інформацією. Крім того, відповідач вказує, що позивач безпідставно відносить усю запитувану інформацію до «публічної інформації» та не враховує, що в цьому випадку університет, як розпорядник інформації, може надавати лише інформацію щодо використання бюджетних коштів, яка й була надана позивачу на його запит. За таких обставин відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягали задоволенню.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14. Відповідно до частини 2 статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

15. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 за № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

16. За змістом статті 1 Закону № 2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

17. Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

18. Згідно зі статтею 3 Закону № 2939-VІ право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

19. Водночас, відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон № 2657 - XII).

20. Так, згідно зі ст. 1 Закону № 2657-XII інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

21. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

22. При цьому, за змістом пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

23. Згідно зі статтею 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

24. При цьому, відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

25 . Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

26. Вінницький національним медичний університет ім. М.І. Пирогова є юридичною особою, державним вищим навчальним закладом ІІІ-ІV рівня акредитації, що надає освітні послуги, бюджетною установою, яка фінансується з державного бюджету.

27. Тобто, в цьому випадку апелянт є розпорядником публічної інформації в розумінні ст. 13 Закону № 2939-VI, у зв`язку з чим має беззаперечний обов`язок забезпечувати надання відповіді за запитами про доступ до публічної інформації, що стосується використання бюджетних коштів, так і інформації, пов`язаної з виконанням обов`язків апелянта щодо надання освітніх послуг.

28. За таких обставин доводи апелянта про те, що запитувана ОСОБА_1 інформація є такою, що не створена суб`єктом владних повноважень в процесі виконання ним своїх обов`язків, а тому не є публічною, є безпідставними, позаяк в цьому випадку апелянт є розпорядником публічної інформації не як суб`єкт владних повноважень, а як юридична особа, що фінансується з державного бюджету.

29. Частина перша статті 6 Закону України № 2939-VI визначає види публічної інформації з обмеженим доступом, а саме: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

30. Так, зокрема, статтею 7 Закону України № 2939-VI визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

31. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

32. За правилами статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

33. Приписами ст. 22 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема, у випадку якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

34. При цьому колегія суддів наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 7 № 2939-VI не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в ч. ч. 1, 2 ст. 13 цього Закону, зокрема інформація щодо юридичних осіб, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

35. Отже, можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого із названих видів інформації. При цьому, надання відповіді на отриманий запит має імперативний характер, у незалежності від того, до яких висновків дійде суб`єкт владних повноважень чи інший розпорядник публічної інформації.

36. Як уже встановлено судом першої інстанції , апелянтом за результатами розгляду відповідного запиту позивача від 29.04.2021 не надано повну (вичерпну) інформацію в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації" щодо загальної суми коштів, нарахованих та отриманих кожним із працівників відділу кадрів в період з 01.09.2019 по 31.03.2021 відповідно до кошторису видатків, включаючи заробітну плату, премію, матеріальну допомогу. Фактично основною підставою для відмови в наданні такої інформації на запит позивача послугував факт надання працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідних заяв про обмеження доступу до інформації про їх заробітну плату.

37. З матеріалів справи вбачається, що дійсно апелянтом не надано жодного із запитуваних позивачем документів, окрім загальних (інформативних) роз`яснень у змісті листа від 07.05.2021 щодо штатного розпису відділу кадрів ВНМУ ім. М.І. Пирогова, що складається із старшого інспектор відділу кадрів - Коденчук Л.О. та провідного фахівця відділу кадрів - ОСОБА_3 . В той же час, апелянтом лише наголошено, що у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" фонд заробітної плати по працівникам відділу кадрів Університету, які повністю або частково отримували заробітну плату за рахунок бюджетних коштів за період часу з 01.09.2019 по 31.03.2021 включно становить: 123 679,43 грн.

38. Разом із тим, в якості додатків апелянтом долучено дві копії ідентичних за своєю суттю заяв про обмеження доступу до публічної інформації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 05.05.2021, в яких останні обмежили доступ до відомостей про оплату праці, зокрема, зазначивши про віднесення даного виду інформації до конфіденційної інформації, доступ до якої обмежено в силу ч. 1 ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

39. Колегія суддів зазначає, що положеннями статті 4 Закону № 2939-VІ, встановлено, що одним із принципів забезпечення доступу до публічної інформації є принцип прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень, вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом (п. п. 1 та 2 частини першої цієї статті).

40. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності вимог, визначених пунктами 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VІ

41. При цьому, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

42. Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статі 6 Закону № 2939-VI.

43. Таким чином, системний аналіз вищевказаних дає підстави для висновку, що відмова у наданні інформації у зв`язку з тим, що остання належить до категорії інформації з обмеженим доступом, допускається лише з одночасним обґрунтуванням розпорядником публічної інформації того, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини (так званий "трискладовий тест").

44. Тобто, доступ до інформації може бути обмежено за умови додержання сукупності всіх трьох підстав.

45. При цьому, обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації. Відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність передбачених частиною другою статті 6 згаданого Закону підстав обмеження у доступі. Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових, передбачених указаною правовою нормою, означає, що відмова в доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

46. Таку ж правову позицію наведено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 9901/510/18, від 14.05.2020 у справі № 9901/589/19 та від 04.02.2021 року у справі № 9901/598/19.

47. Відмовою для надання запитуваної інформації, зокрема послугував факт наявності інформації з обмеженим доступом (відомості про оплату праці), про яку власне і зазначено у поданих заявах про обмеження доступу до публічної інформації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 05.05.2021.

48. Так, в силу частини п`ятої статті 6 Закону № 2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

49. Статтею 31 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника.

50. На підставі абзацу 2 частини 3 статті 5 Закону України "Про захист персональних даних" не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

51. Згідно з частиною 5 статті 6 Закону №2939-VІ не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

52. З аналізу наведених норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що інформація, яка стосується розміру заробітної плати працівника університету, який отримує заробітну плату за рахунок бюджетних коштів, є відкритою і має бути надана у відповідь на запит на інформацію.

53. Так, у разі наявності підстав для обмеження доступу до інформації - апелянту належало надати запитувачу (позивачу) обґрунтовану та мотивовану відмову про неможливість її надання. Втім, як свідчить зміст листа Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова від 07.05.2021 № 01/10-950, апелянт в ньому обмежився лише посиланням на те, що частина запитуваної інформації належить до інформації з обмеженим доступом. Крім того, апелянт у своїй відповіді не навів підстав, з яких частина запитуваної інформації належить до інформації з обмеженим доступом, не роз`яснив позивачу, яка саме із запитуваної інформації належить до такої. Наявність таких же обґрунтувань відсутнє і в поданих заявах про обмеження доступу до публічної інформації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 05.05.2021.

54. Таким чином, відсутність висновку розпорядника інформації, в даному випадку Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова, щодо наявності хоча б однієї з трьох складових "трискладового тесту" означає, що відмова у доступі до публічної інформації не відповідає критеріям обґрунтованої та мотивованої відмови про неможливість її надання.

55. Колегія суддів зазначає, що апелянтом у своїй відповіді на запит не наведено й інших аргументів та доводів в розумінні норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" щодо неможливості надання засвідчених копій посадових інструкцій співробітників відділу кадрів, які затребовувалися позивачем та причини ненадання таких документів. Тобто, в цій частині запит позивача був взагалі проігнорованим.

56. При цьому, навіть якщо апелянт вважає, що запитувана інформація про копії посадових інструкцій працівників відділу кадрів не стосується інформації щодо використання бюджетних коштів, розпорядником якої він може бути, та не повинна ним надаватися, то в цьому випадку апелянт мав би зазначити про це у своїй відповіді для інформування позивача, що можливо було б розцінити як відмову у задоволенні запиту у відповідній частині, а не ігнорувати таку вимогу. Ненадання відповіді (в незалежності від будь-яких підстав) суд не може розцінювати як правомірну відмову у наданні інформації.

57. З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії апелянта щодо надання неповної інформації при розгляді запиту позивача про надання інформації від 29.04.2021 за вх. № 40 є протиправними, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягали задоволенню.

58. Як наслідок, з метою належного захисту порушених прав позивача, у суду першої інстанції були всі підстави для задоволення наступної позовної вимоги про необхідність зобов`язання апелянта повторно розглянути запит на отримання публічної інформації від 29.04.2021 за вх. № 40 з дотриманням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації".

59. Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

60. Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

61. Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

62. Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

63. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

64. Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

65. Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

66. Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

67. Колегія суддів погоджується з сумою витрат на правову допомогу, яку визначив суд першої інстанції.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

68. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

69. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

70. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

71. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

72 . Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

73. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.