Справа № 160/19964/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОРУДМЕТ" до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
23.10.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОРУДМЕТ" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110150/21/000319 від 13.10.2021 року про відмову у видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1;
- зобов`язати Дніпровську митницю Держмитслужби видати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРУДМЕТ» сертифікат з перевезення товару EUR.1 для здійснення зовнішньоекономічних операцій за контрактом №25082021 від 25.08.2021рооку, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРУДМЕТ» та компанією SOVEL Hellenic Steel Processing Company S.A.» (Greece).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем 08.10.2021 року подано до митного органу пакет необхідних документів за вих. № 340, що відповідає вимогам Наказу №139. Однак, рішенням №UA110150/21/000316 від 08.10.2021 року Дніпровська митниця Держмитслужби відмовила ТОВ «ДНІПРОРУДМЕТ» у видачі сертифіката з перевезення товару EUR. 1. Ознайомившись з недоліками поданих документів, позивач привів у відповідність та надав відповідачу додаткову та виправлену інформацію з новою заявою №340 від 13.10.2021 року, на зворотній стороні якої в Декларації від експортера зазначив про застосування критерію повністю вироблено в Україні відповідно до пункту «і» статті 5 Розділу II Доповнення 1 Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію України та ЄС, а також додав: заяву №340 від 13.10.2021 року; декларацію постачальника (виробника) товарів, що мають преференційний статус походження від 24.09.2021 року; рахунок-фактуру №25082021 від 24.09.2021 року; контракт №25082021 від 25.08.2021 року; посвідчення №21.09.2021 від 21.09.2021 року; - коносамент №1 від 21.09.2021 року; Cargo Manifest №1 від 21.09.2021 року; - чистий рекап фіксації №11 від 25.08.2021 року; акт прийняття-передачі робіт до чистого рекапа фіксації №11 від 25.08.2021 року; супровідний лист №13/10 від 13.10.2021року; реєстр документів від 23.09.2021 року. Однак, 13 жовтня 2021 року відповідач знову відмовив позивачу у видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 (рішення №UA110150/21/000319 від 13.10.2021року) з тих самих підстав, що містилися в попередньому рішенні від 08.10.2021року, крім пункту про відсутність документів, що підтверджують умови прямого транспортування товару до країн ЄС відповідно до статті 12 Доповнення 1 Конвенції до Угоди. Всі інші недоліки на думку відповідача не були виправлені позивачем при поданні нової заяви. Не погодившись з рішенням №UA110150/21/000319 від 13.10.2021року, позивач звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для надання відзиву на позов та доказів в обґрунтування відзиву.
17.11.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява, в якій заявник просить суд продовжити процесуальний строк для надання відзиву на позовну заяву позивача у даній справі на строк визначений судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року продовжено відповідачу строк на подання відзиву на позов протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.
02.12.2021 року на адресу суду від представника Дніпровської митниці Держмитслужби надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що розділом 4 «Технічні вимоги» ДСТУ 4121-2002 визначена класифікація металобрухту, за характеристиками і показниками якості металобрухт поділяють на види та підвиди. Кожний окремий вид металобрухту характеризується за способом утворення, фізичними властивостями, розмірами та масою окремих кусків, мірою засміченості, хімічним складом (низьковуглецева, високо вуглецева сталь тощо). Додатком Г ДСТУ 4121-2002 визначено форму та порядок заповнення Посвідчення про вибухонебезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металів чорних (вторинних), який є обов`язків при поведені операцій з металобрухтом. У Додатку В «Порівняльна таблиця класифікацій металобрухту» Таблиця В.1 ДСТУ 4121-2002 наведено відповідність металобрухту (за видом та назвою виду) номеру коду міжнародної класифікації згідно з Circular (4). У заявах для видачі сертифіката з перевезення товарів з України за формою EUR.1 від 24.09.2021 року №340, від 13.10.2021 року №340 міститься інформація щодо номеру коду міжнародної класифікації «змішаний сталевий брухт, ДСТУ 4121-2002 вид 501, змішаний) (HMS 1/2 85/15). У Таблиці В.1 ДСТУ 4121-2002 для сталевого брухту виду 501 відсутня інформація щодо номеру коду міжнародної класифікації згідно з Circular (4). Зазначене не дає можливості встановити відповідність товару за видом та назвою виду міжнародній класифікації за Circular (4). В актах про приймання металів чорних (вторинних) (обов`язковість оформлення якого встановлена статтею 4 Закону України «Про металобрухт») постачальників ТОВ «МКФ Трейд», ПП фірма «Днепро-Стар», ТОВ «Тормет-Днепр» відсутні відомості щодо осіб, які їх засвідчили. В актах приймання металів чорних (вторинних) (обов`язковість оформлення якого встановлена статтею 4 Закону України «Про металобрухт») постачальників ТОВ «ФК Сатурн», ТОВ «БСК-Інтер-Пром» відсутні відомості щодо номеру виду металобрухту відповідно до ДСТУ 4121-2002. В актах про джерело походження металів чорних (вторинних) постачальників ТОВ «МКФ Трейд», ПП фірма «Днепро-Cmap», відсутня інформація про джерело походження металів чорних (вторинних) та відсутні відомості щодо осіб, які їх засвідчили. В актах про джерело походження металів чорних (вторинних) постачальників ТОВ «ФК Сатурн», ТОВ «БСК-Інтер-Пром» відсутні відомості щодо номеру виду металобрухту відповідно до ДСТУ 4121-2002. В посвідченнях про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металів чорних (вторинних) від постачальників металобрухту (є обов`язковим при здійсненні операцій з металобрухтом відповідно до ДСТУ 4121-2002) ТОВ «МКФ Трейд», ПП фірма «Днепро-Стар» відсутні відомості щодо осіб, які їх засвідчили та не засвідчені печаткою постачальників. В посвідченнях про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металів чорних (вторинних) від постачальників металобрухту (є обов`язковим при здійсненні операцій з металобрухтом відповідно до ДСТУ 4121-2002) ТОВ «ФК Сатурн», ТОВ «БСК-Інтер-Пром» відсутні відомості щодо номеру виду металобрухту відповідно до ДСТУ 4121-2002. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що заявлений декларантом товар як змішаний сталевий брухт документально позивачем не підтверджено. З документів наданих до митного оформлення не вбачається про те, що товар є відходами з виробництва, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року клопотання представника позивача задоволено.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що 25.08.2021 року між ТОВ «ДНІПРОРУДМЕТ» (за контрактом - продавець) та компанією SOVEL Hellenic Steel Processing Company S.A.» (Афіни, Греція) (за контрактом - покупець) був укладений контракт № 25082021 купівлі-продажу, згідно предмету якого продавець продає, а покупець покупає на умовах DAP (відповідно до «Інкотермс-2010) м. Цигели, Греція: 11 000 тон стального лому +/- в опції продавця. Відвантаження проводиться судовими партіями. На кожну судову партію підписується відповідна специфікація, яка є невід`ємною частиною цього контракту.
Згідно п.2 контракту, якість металобрухту повинно відповідати наступним технічним умовам: змішаний стальний лом походження Україна відповідно до ДСТУ 4121-2002 (НМS 1/2 85/15). Якість стального лому повинно відповідати наступним параметрам: лом чорних металів з розмірами кусків, що не перевищують 1500*500*500мм і товщиною не менше:
- НМS 1:6 мм 1SRI 201/202
- НМS 2:3 мм 1 SRI 203/204/205/206
Вантаж не повинен містити цвітні метали, вибухових речовин та радіоактивності. Якість товару повинно підтверджуватися сертифікатами, що видаються незалежним інспектором в порту навантаження.
Позивач звернувся до Дніпровської митниці із заявою про видачу сертифікату з перевезення товарів з України за формою EUR.1 від 24.09.2021 року №340 (далі - заява) для видачі сертифіката EUR.1 на товар «змішаний сталевий брухт, ДСТУ 4121-2002 вид 501, змішаний) (HMS 1/2 85/15)».
Згідно Заяви підприємством до товару застосовано критерій походження - товар цілком вироблений в Україні відповідно до пункту підпункт «і» статті 4 Доповнення І Конвенції до Угоди (відходи та брухт, одержані в результаті виробничих операцій на території країни).
Враховуючи інформацію, що міститься в документах на партію товару, Дніпровською митницею прийнято рішення №UA110150/21/000316 від 08.10.2021 року про відмову у видачі сертифіката з перевезення EUR.1 ТОВ «ДНІПРОРУДМЕТ», з наступних причин:
- у декларації від експортера, зробленої на заяві для видачі сертифіката з перевезення товарів з України за формою EUR.1 від 24.09.2021 №7.5-28-02-39/4 відповідно до наданих документів для видачі сертифіката EUR.1 невірно обраний критерій походження товару відповідно до положень Доповнення 1 Конвенції до Угоди;
- відсутні документи, що підтверджують умови прямого транспортування товару до країн ЄС відповідно до статті 12 Доповнення І Конвенції до Угоди; товар, зазначений у графі 8 сертифіката EUR.1, графі 8 заявки, неможливо в повному обсязі ідентифікувати відносно документів наданих постачальниками (акти приймання металів чорних вторинних, акти про джерела походження металів чорних (вторинних) вибухобезпечність тощо) та інформації ДСТУ 4121-2002 щодо номеру коду міжнародної класифікації згідно з Circular (4);
- інформація, що міститься у посвідченні про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металів чорних (вторинних) від постачальників металобрухту (є обов`язковим при здійсненні операцій з металобрухтом відповідно до ДСТУ 4121-2002), не відповідає в повному обсязі вимогам Додатку Г ДСТУ 4121-2002.
13.10.2021 року ТОВ «ДНІПРОРУДМЕТ» повторно звернулось до Дніпровської митниці із заявою для видачі сертифіката з перевезення товарів з України за формою EUR.1 від 13.10.2021 року №340 на товар в рамках Угоди про асоціацію між Україною та ЄС.
Разом із заявою ТОВ «ДНІПРОРУДМЕТ» було надані наступні документи: декларація постачальника (виробника) товарів, що мають преференційний статус походження від 24.09.2021 року; зовнішньоекономічний контракт від 25.08.2021 року №25082021, укладеного між ТОВ «ДНІПРОРУДМЕТ», Україна (Продавець) та компанією «SOVEL Hellenic Steel Processing Company S.A.», Греція (Покупець), додаток №1 до зовнішньоекономічного контракту; інвойс від 24.09.2021 року №25082021; коносамент № 1 від 21.09.2021 року; посвідчення про вибухонебезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металів чорних (вторинних) від 21.09.2021 року №21/09/2021 ТОВ «ДНІПРОРУДМЕТ»; чистий рекап фіксації №11 від 25.08.2021 року та акт прийняття-передачі №11 від 25.08.2021 року; реєстр документів від 23.09.2021 року.
13 жовтня 2021 року Дніпровською митницею Держмитслужби за результатами розгляду заяви ТОВ «ДНІПРОРУДМЕТ» №340 від 12.10.2021р. було прийнято рішення №UA110150/21/000319 про відмову у видачі сертифіката з перевезення товару EUR. 1.
Вказане рішення мотивовано тим, що:
- в декларації від експортера, зробленою на заяві для видачі сертифіката з перевезення товарів з України за формою EUR.1 від 24.09.2021 №340 відповідно до наданих документів для видачі сертифіката EUR.1 не вірно обраний критерій походження товару відповідно до положень Доповнення 1 «Визначення поняття «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» (далі - Доповнення 1) до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморське преференційні правила походження (далі - Конвенція) до Угоди про асоціацію між Україною та країнами ЄС;
- товар, зазначений в графі 8 сертифікату EUR. 1, в графі 8 заявки, неможливо в повному обсязі ідентифікувати відносно документів наданих постачальниками (акти приймання металів чорних вторинних, акти про джерела походження металів чорних (вторинних), вибухобезпечність тощо) та інформації ДСТУ 4121-2002 щодо номеру коду міжнародної класифікації згідно з Circular (4);
- інформація, що міститься у посвідченні про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металів чорних (вторинних) від постачальників металобрухту (є обов`язковим при здійсненні операцій з металобрухтом відповідно до ДСТУ 4121-2002), не відповідає в повному обсязі вимогам Додатку Г ДСТУ 4121-2002.
Не погоджуючись із прийняттям рішення про відмову у видачі сертифіката з перевезення товару EUR. 1, позивач звернувся до суду із означеним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Пункт 14 статті 544 Митного кодексу України передбачає, що здійснюючи митну справу, митні органи виконують такі основні завдання, зокрема, проведення верифікації (встановлення достовірності) сертифікатів про походження товарів з України та видача у випадках, встановлених чинними міжнародними договорами, сертифікатів походження.
Відповідно до ст. 46 Митного кодексу України у разі вивезення товарів з митної території України сертифікат про походження товару з України в тих випадках, коли він необхідний і це відображено у національних правилах країни ввезення чи передбачено міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку, видається органом або організацією, уповноваженими на це відповідно до закону.
Сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 - оригінал паперового документа, що підтверджує статус преференційного походження товару(ів), форму та бланк якого наведено у додатках до Конвенції та Угод (п. 3 Наказу №139).
Згідно пункту 3 Наказу № 139 для отримання сертифіката EUR.1 або EUR-MED експортер має подати структурному підрозділу митниці, на який покладено функції з видачі сертифіката, такі документи:
письмову або електронну заяву, що містить декларацію від експортера (далі - заява), за формою, визначеною Конвенцією та Угодами;
електронну копію сертифіката EUR.1 або EUR-MED у разі заповнення його машинописом та (за наявності) заповнений відповідно до вимог Конвенції або Угод бланк сертифіката EUR.1 або EUR-MED;
декларацію постачальника (виробника) товарів, що мають преференційний статус походження (додаток 1), та/або декларацію постачальника (виробника) товарів, що не мають преференційного статусу походження (додаток 2), та/або довгострокову декларацію постачальника (виробника) товарів, що мають преференційний статус походження (додаток 3), та/або довгострокову декларацію постачальника (виробника) товарів, що не мають преференційного статусу походження (додаток 4) (далі - декларація), що підтверджують преференційне походження товарів з України відповідно до правил визначення преференційного походження, встановлених Конвенцією та Угодами, та/або їх електронні (скановані) копії.
Пунктом 6, 7 розділу ІІІ Наказу № 139 передбачено, що посадова особа митниці перед видачею сертифіката EUR.1 або EUR-MED перевіряє наявність документів, зазначених у пункті 3 цього розділу, та їх відповідність вимогам Конвенції або Угод, а саме: формі (технічні характеристики) поданого бланка сертифіката EUR.1 або EUR-MED (за наявності); правильності заповнення заяви та бланка сертифіката EUR.1 або EUR-MED (за наявності); наявності відомостей, що містяться в декларації(ях), для підтвердження преференційного походження товару(ів) з України, зазначеного(их) у сертифікаті EUR.1 або EUR-MED. Рішення про видачу або відмову у видачі сертифіката EUR.1 або EUR-MED приймається у найкоротший строк, але не більше восьми робочих годин після реєстрації письмової заяви у підрозділі митниці, на який покладено функції з видачі сертифіката EUR.1 або EUR-MED, або з часу відправлення посадовою особою митниці на адресу експортера електронного повідомлення про переведення електронної заяви, розміщеної в програмно-інформаційному комплексі автоматизованої системи митного оформлення, у статус «в роботі».
Відповідно до пункту 1 розділу VII Наказу №139, митниця відмовляє у видачі сертифіката EUR.1 або EUR-MED, якщо: форма поданого бланка сертифіката EUR.1 або EUR-MED (за наявності) не відповідає формі, визначеній Конвенцією або Угодами; сертифікат EUR.1 або EUR-MED (за наявності) та/або заяву заповнено з порушенням вимог Конвенції або Угод та цього Порядку; декларація(ї) не містить(ять) відомостей про підтвердження преференційного походження товару(ів) з України, зазначеного(их) у сертифікаті EUR.1 або EUR-MED.
Пунктами 1, 2, 3 розділу IX Наказу №139 встановлено, що прийняте митницею рішення про відмову у видачі сертифіката EUR. 1 або EUR-MED відповідно до пункту 2 розділу VII цього Порядку не перешкоджає повторному зверненню експортера до митниці відповідно до цього Порядку за умови усунення причин, що призвели до відмови. Експортер має право оскаржити рішення про відмову у видачі сертифіката EUR. 1 або EUR-MED у порядку, встановленому чинним законодавством. Експортер зобов`язаний складати заяву та декларацію(ї) лише на товар, який відповідає правилам визначення преференційного походження товарів, встановленим Конвенцією або Угодами.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані усі документи, які відповідають вимогам Наказу №139, а саме: заяву №340 від 13.10.2021 року; декларацію постачальника (виробника) товарів, що мають преференційний статус походження від 13.10.2021 року; рахунок-фактура №25082021 від 24.09.2021 року; контракт №25082021 від 25.08.2021 року, посвідчення №21/09/2021 від 21.09.2021 року; коносамент №1 від 21.09.2021 року; Cargo Manifest №1 від 21.09.2021 року; чистий рекап фіксації №11 від 25.08.2021 року; - акт прийняття-передачі робіт до чистого рекапа фіксації №11 від 25.08.2021 року; супровідний лист №13/10 від 13.10.2021 року; реєстр документів від 23.09.2021 року.
Суд звертає увагу на те, що в заяві від 13.10.2021 року позивач визначив інший критерій походження товару, а саме: повністю вироблено в Україні відповідно до пункту «і» статті 5 Розділу II Доповнення 1 Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію України та ЄС. В заяві від 24.09.2021р. критерій походження товару був визначений наступним чином: повністю вироблено в Україні, відповідно до пункту і статті 4 Доповнення 1 Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію України та ЄС. Також, з заявці для видачі сертифіката з перевезення товарів з України за формою EUR.1 від 13.10.2021 року в графі 8 позивач зазначив наступну інформацію щодо товару: Steel scrap and waste of ferrous metals, DSTU 4121-2002 (type 501 mixed) (HMS XA 85/15). З метою ідентифікації товару, позивач додав до заяви інвойс №25082021 від 24.09.2021 року, в якому зазначив найменування товару: стальной лом и отходы черных металлов, ДСТУ 4121-2002 (вид 501, смешанный) (HMS ХА 85/15) (мовою оргиналу). При цьому заява містить в собі номер коду міжнародної класифікації згідно з Circular [4] - це 501. Така сама інформація про товар міститься і в специфікації №1 до договору №25082021 від 25.08.2021 року та в коносаменті №1 від 21.09.2021 року. До того ж позивачем до заявки додано реєстр документів від 23.09.2021року, які підтверджують походження товару в Україні, а саме: договори та акти приймання-передачі з постачальниками товару. Всі ці додатки ідентифікують товар, який був зазначений позивачем в графі 8 заявки.
Також суд зазначає, що згідно з умовами Контракту №25082021 від 25.08.2021 року, вантаж не повинен містити цвітні метали, вибухові речовини та радіоактивності. Матеріали з радіоактивним забрудненням строго заборонені. В підтвердження відсутності радіоактивного вмісту та вибухонебезпечних речовин позивач надав відповідачу посвідчення №21/09/2021, складеною за формою Г ДСТУ 4121-2002 на всю партію товару, яке підписано уповноваженою особою позивача. До того ж при оформленні документів для експорту металобрухту до країни ЄС, позивач отримав від сертифікаційного бюро ПрАТ «Центральне вантажне бюро» сертифікат №РК-182 від 17.09.2021 року, яким засвідчено, що вантаж пройшов радіакційне дослідження, включаючи визначення потужності дози гамма-випромінювання, і результати дослідження даного вантажу свідчить про те, що вантаж не становить радіаційної небезпеки для екіпажу і для перевезення будь-яким видом транспорту. Безпечно для подальшого застосування.
Крім зазначеного, ПрАТ «Центральне вантажне бюро» було видано позивачу свідоцтво про вибухобезпечність за №ВБ-166 від 17.09.2021 року, яким засвідчено, що вантаж не містить сталевих балонів, сталевих ємностей і подібних предметів, що знаходяться під тиском. Зазначені предмети порізані. Вантаж не містить горючих і вибухових речовин та азбестових домішок. Вантаж вибухонебезпечний.
Зазначене свідчить про повноту та належність наданих документів до митниці в підтвердження походження металобрухту.
Що стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача видати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРУДМЕТ» сертифікат з перевезення товару EUR.1, суд зазначає наступне.
Згідно із Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною З статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Волохи проти України" при наданні оцінки повноваженням державним органам суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. Європейський Суд дійшов до висновку, що втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене "згідно із законом", оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у певній сфері та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля з боку правоохоронних органів.
Водночас видача сертифіката є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Видача такого сертифіката без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.
В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про неможливість суб`єкта владних повноважень видати сертифікат з урахуванням позиції суду відносно протиправності доводів відповідача щодо неподання позивачем документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОРУДМЕТ" для видачі сертифіката з перевезення товарів з України за формою «EUR.1» за вих. №340 від 13.10.2021року з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову сторони, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до ч.5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дана складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110150/21/000319 від 13.10.2021 року про відмову у видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1.
Зобов`язати Дніпровську митницю повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРУДМЕТ» для видачі сертифіката з перевезення товарів з України за формою «EUR.1» за вих. №340 від 13.10.2021 року з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.
Суддя О.В. Серьогіна