Справа № 280/1370/21
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 280/1370/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року (головуючий суддя Кисіль Р.В.)

в адміністративній справі №280/1370/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 17.02.2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про можливість призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу, у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах де велись бойові дії;

- зобов`язати відповідача розглянути документи позивача щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням висновків суду.

Позов обґрунтовано тим, що 25 серпня 2020 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення його документів до МОУ з метою призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності, передбаченої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У січні 2021 року позивач отримав листа Департаменту фінансів МОУ від 30.12.2020 №248/М-1687/1288, яким йому повідомлено, що його документи повертаються без реалізації, оскільки документи вже розглядалися комісією МОУ та винесено протокольне рішення від 14.02.2020 №24, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності. Позивач зазначає, що 25 серпня 2020 року він звертався до МОУ, через Запорізький обласний військовий комісаріат із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи, а не II групи. Проте жодного рішення по його заяві прийнято не було, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не прийняття рішення про можливість призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах де велись бойові дії;

- зобов`язано Міністерство оборони України розглянути документи ОСОБА_1 щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням висновків суду.

Рішення суду обґрунтовано тим, що розпорядник бюджетних коштів (в даному випадку МОУ) зобов`язаний прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання. Зауважив, що нормами чинного законодавства не передбачено право відповідача на «повернення документів без реалізації», відтак дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв протиправно, оскільки він не наділений повноваженнями на залишення заяви позивача без реалізації. Розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що позивачу було первинно встановлено третю групу інвалідності 17.12.1997. Вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА» протягом трьох років з дня настання страхової події. Тобто, позивач мав можливість отримати страхові виплати протягом трьох років з дня встановлення інвалідності, але цим правом не скористався. Зазначає, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 1997 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, питання щодо можливості призначення позивачу грошової допомоги вже розглядалось Комісією Міністерства оборони України. Рішення комісії (протокол від 14.02.2020 №24) позивачем не оскаржувався; нових підстав для призначення допомоги позивачем надано не було, тому підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги не має; відмова у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги в даному випадку є правомірною.

Позивачем подано клопотання про проведення розгляду справи за участю сторін.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

За правилами частини 6 статті 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, а також якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Відповідно до п.п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 3 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Зважаючи на те, що оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а також те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за участю сторін.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 грудня 1997 року при первинному огляді позивачу встановлено III групу інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК серії МСЕ №118916 (а.с. 7).

17 грудня 2002 року при повторному огляді позивачу встановлено III групу інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується витягом з акту огляду МСЕК серії МА №036961 (а.с. 8).

05 січня 2010 року при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серії АД №083180 (а.с. 9).

У зв`язку з встановленням іншої (другої) групи інвалідності ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про направлення документів до МОУ з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Листом від 09.09.2019 №1126/с Запорізький ОВК повернув надані позивачем документи без реалізації.

Не погодившись з такою позицією Запорізького ОВК, позивач звернувся до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.11.2019 по справі №280/4541/19 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 направити до МОУ висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 . IІ групи інвалідності, та подані ОСОБА_1 документи.

Вказане рішення набрало законної сили 05.03.2020.

Як наслідок, ІНФОРМАЦІЯ_3 направив до МОУ подані ОСОБА_1 документи.

Рішенням, оформленим Протоколом засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14.02.2020 за №24 позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви в зв`язку з тим, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 1997 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 13).

18 лютого 2020 року при повторному огляді позивачу первинного встановлено І «Б» групу інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №257886 (а.с. 10).

25 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізького ОВК із заявою про направлення його документів до МОУ з метою призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, передбаченої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с. 11).

Листом від 30.12.2020 за №248/М-1687/1288 Департамент фінансів МОУ повідомив позивача про те, що документи щодо призначення йому одноразової грошової допомоги, які надійшли з Запорізького обласного військового комісаріату, повернуто без реалізації (вих. №248/1185/огд від 22.12.2020), оскільки документи вже розглядалися Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. В пакеті документів, які надійшли, нових обставин не виявлено, тому підстав для подачі на розгляд Комісії немає (а.с. 12).

Проте позивач зазначає, що він звертався до МОУ, через Запорізький ОВК із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи, а не II групи і це питання Комісією не розглядалась.

Тому вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про можливість призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу, у зв`язку із встановленням І групи інвалідності.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, норми Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (ЗУ №2011-XII), передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частинами 6 та 9 статті 16-3 цього Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, зі змінами та доповненнями (Порядок 975)

Згідно з пункту 11 цього Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Пунктом 13 Порядку №975 встановлено, що розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Отже, відповідач мав прийняти відповідне рішення (або про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання), а не надсилати лист про повернення документів без реалізації, оскільки заява/питання про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності не розглядалася.

Положеннями пункту 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 №530 (Положення №530) (тут й надалі на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника бюджетних коштів до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня щодо права на виплату одноразової грошової допомоги та у разі її призначення в порядку черговості відповідно до дати подання документів готує та надає Державній казначейській службі України розподіли відкритих асигнувань у розрізі розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно пункту 15 Порядку №975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що розпорядник бюджетних коштів (в даному випадку МОУ) зобов`язаний прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання.

При цьому, нормами чинного законодавства не передбачено право відповідача на «повернення документів без реалізації».

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно з якою національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції у спірних правовідносинах відповідач діяв протиправно, оскільки відповідач не наділений повноваженнями на залишення заяви позивача без реалізації. Розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).

Аналогічні висновки, щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 10 липня 2019 року у справі №560/164/19 (адміністративне провадження №К/9901/15362/19).

Натомість відповідачем визначених чинним законодавством дій (розгляд заяви та прийняття рішення) зроблено не було, документи повернуто позивачу без реалізації, чим порушено вищезазначені вимоги Порядку №975.

Згідно з частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що позивач довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, при цьому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, не довів правомірності своїх дій/рішень.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Вищезазначене є підставою для не прийняття судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи, викладені відповідачем.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 16.12.2021 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
В повному обсязі постанова виготовлена 30.12.2021.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова