Справа № 620/4891/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4891/21 Суддя першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Чернігівській області), в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у переведенні її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести її на пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 з 06.04.2021 та здійснити відповідний перерахунок розміру пенсії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що померлий чоловік ОСОБА_1 на момент смерті мав право на пенсію на підставі Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, що свідчить про те, що на час переведення Позивача на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» останній мав право на призначення пенсії по втраті годувальника на підставі положень Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 і для визначення розміру такої пенсії повинні застосовуватися формули, які використовуються при її призначенні вперше за цим законом.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що в силу положень чинного Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, підкреслює, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №620/2562/20 між цими ж сторонами підкреслено, що базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є саме розмір пенсії за віком, на отримання якої мав би право померлий годувальник.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли до Шостого апеляційного адміністративного суду 16.11.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що оскільки померлий чоловік мав право на призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, то члені його сім`ї мають право перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі норм цього закону.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно копії свідоцтва про одруження від 16.07.1999 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб (а.с. 12). Також із вказаного документу вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії свідоцтва про смерть від 21.02.2018 серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 65 років (а.с. 13).

У свою чергу, із змісту копії паспорта громадянина України від 20.06.2006 серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).

Відповідно до записів № 28 - 30 трудової книжки ОСОБА_2 від 03.11.1972 останній:

26.02.2007 був звільнений з посади судді апеляційного суду Чернігівської області у зв`язку з поданням заяви про відставку;

03.06.2008 був прийнятий на посаду начальника юридичного відділу Чернігівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»;

26.01.2011 був звільнений у зв`язку із скороченням штату (а.с. 40 - 46).

Копією протоколу від 05.03.2007 підтверджується призначення ОСОБА_2 довічного грошового утримання. Зарахований стаж судді становить 22 роки 3 місяці 5 днів, а загальний стаж (повний) - 33 роки 11 місяців 19 днів (а.с. 49).

Згідно розпоряджень від 21.04.2015 № 800613 та від 12.07.2016 № 800613 зарахований стаж судді ОСОБА_2 становить 22 роки 3 місяці 5 днів (а.с. 50, 51).

Із змісту копії листа ГУ ПФ в Чернігівській області від 05.09.2018 № 896/06/В-7 вбачається, що ОСОБА_1 до 26.02.2018 отримувала пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 26.02.2018 Позивача переведено на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка, ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За документами пенсійної справи страховий стаж померлого годувальника становить 36 років 10 місяців 5 днів (зарахований по 31.01.2011) (а.с. 14-15).

06.04.2021 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФ в Чернігівській області із заявою, в якій просила перерахувати пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про державну службу» (а.с. 16-17).

Однак листом від 15.04.2021 Відповідач повідомив Позивача про те, що з 01.05.2016 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 за № 889-VIII «Про державну службу». Відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пунктом 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII визначено, що Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 за № 3723-ХІІ статтею 37 передбачався порядок та умови призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника, визнано таким, що втратив чинність. З огляду на викладене, підстави для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» відсутні (а.с. 19).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 46, 92 Конституції України, ст. ст. 10, 26, 36, 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 37, 38, 45, 46, 47 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 1, 2 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, ст. ст. 43, 46 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII і його прикінцевих та перехідних положень, ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ряду підзаконних актів і правових позицій Верховного Суду у цій категорії справ, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки Позивач має право на отримання пенсії по втраті годувальника на підставі норм Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, позаяк відповідним правом був наділений померлий годувальник.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

На час прийняття Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (09.07.2003) частина 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII визначала, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723).

Відповідно до цієї норми пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

У цій редакції статті 37 Закону України «Про державну службу» діяла і на час виходу ОСОБА_2 у відставку 26.02.2007.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що на цей час ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ передбачала, що судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Викладене свідчить, що, виходячи у відставку, ОСОБА_2 мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У статті 37-1 Закону № 3723 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Отже, якщо б ОСОБА_2 обрав пенсію за віком, то мав би право отримувати її (а у разі підвищення заробітної плати суддів - у збільшеному розмірі) до смерті.

Законом № 3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.

Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

У постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а сформульовано наступний висновок: «… право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 ст. 37 Закону № 3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.».

У свою чергу, у постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду прийшов до висновку, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом № 3723 і за Законом № 1058.

З огляду на це, Верховний Суд у цій справі дійшов висновку, що ч. 1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, або

(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003.

При цьому визначальним, як підкреслено в указаній постанові суду касаційної інстанції, є встановлення обставин, чи мав суддя у відставці право на пенсію за віком на підставі Закону № 3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято Відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції із змісту трудової книжки ОСОБА_2 (а.с. 47-53) і довідки за підписом голови суду (а.с. 44) померлий чоловік Позивача працював на посаді судді з 28.03.1990 по 26.02.2007.

01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII) пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачає, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 46 Закону №889-VIII до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.

Аналогічні приписи закріплено й у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1994 №283 (який був чинним до 25.03.2016).

Отже, як Порядок № 283 (пункт 2), так і чинний на теперішній час Порядок № 229 (пункт 4) передбачає, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах суддів.

У постанові від 16.12.2021 у справі №752/5153/17 Верховний Суд зазначив, що законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» «Про державну службу» №3723-ХІІ регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та підстави для її перерахунку.

Відтак, за наявності умов, передбачених Законом України «Про державну службу» - стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебувала Позивач, остання має право на таку пенсію.

Частиною 1 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (у редакції, що діяла на момент досягнення ОСОБА_2 62 років, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4) визначалося, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

У частині 1 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016, визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (зокрема 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723.

Як вірно підкреслено судом першої інстанції, наявними у матеріалах справи документами підтверджується, що стаж ОСОБА_2 на посаді судді, тобто стаж державної служби у розумінні згаданих вище норм законодавства складає 22 роки 3 місяці 5 днів.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.02.2021 у справі №750/6459/17.

Необхідною ж умовою для виникнення в осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723 є наявність сукупності таких умов:

1) досягнення такими особами певного віку, а саме чоловіками 62 років;

2) наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме - для чоловіків 35 років, оскільки зміст вказаної правової норми передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

3) наявність в особи не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Указане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 822/524/18, від 02.04.2020 у справі № 687/545/17, від 15.08.2019 у справі № 676/6166/17.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13). Отже, 62 роки йому виповнилося ІНФОРМАЦІЯ_4. Стаж роботи померлого на посаді судді, тобто стаж державної служби станом на 26.02.2007, 21.04.2015 та на 12.07.2016 (а.с. 49 - 52) складає 22 роки 3 місяці 5 днів, а загальний стаж - 33 роки 11 місяців 19 днів. Відповідно до записів у трудовій книжці № 29, 30 у період з 03.06.2008 по 26.01.2011 ОСОБА_2 працював на посаді начальника юридичного відділу Чернігівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (а.с. 46). Із змісту листа ГУ ПФ в Чернігівській області від 05.09.2018 № 896/06/В-7 вбачається, що за документами пенсійної справи страховий стаж померлого годувальника становить 36 років 10 місяців 5 днів (зарахований по 31.01.2011) (а.с. 14-15). Указане також підтверджується випискою ГУ ПФ в Чернігівській області (а.с. 56).

Верховний Суд України у постанові від 01.07.2014 у справі № 21-244а14 та Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 у справі № 724/436/15-а висловили правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З огляду на спірні правовідносини, а також період, в яких виник цей спір, дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто Позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, від 31.05.2021 у справі № 569/10026/16-а.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 12 січня 2022 року.