Справа № 640/35340/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року місто Київ №640/35340/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови від 19.10.2021 ВП№67071353,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №67071353, винесену заступником начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Макаревич Яною Анатолівною 19.10.2021.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2021 ВП№67071353 є протиправною та пдлягає скасуванню, оскільки остання винесена з порушенням визначеного у законодавстві порядку, внаслідок чого порушені права та інтереси позивача, оскільки на його думку, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження №67071353, пред`явлено не за місцем виконання, у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та не відповідністю виконавчого документа вимогам Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, позивачем наголошено на тому, що у виконавчому документі неправильно зазначено резолютивну частину, яка підлягає виконню, а також відсутня заява про примусове виконання рішення.

Отже, позивач вважає, що сукупність вищезазначених обставин підтверджує протиправність дій відповідача, що свідчить про порушення встановленого законом порядку відкриття виконавчого провадження, і відповідно незаконність і необгрунтованість оскаржуваної постанови, якою порушено права та інтереси позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2021 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/35340/21 з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено судове засідання, а також витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №67071353.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 10.12.2021 (Електронний суд) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній не погоджується із вимогами позовної заяви та вважає, що відсутність ідентифікаційного коду боржника у виконавчому документі не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, адже у виконавчому документі зазначена дата народження боржника. Крім того, приймайчи постанову про відкриття виконавчого провадження відповідач врахував адресу проживання боржника, зазначену у виконавчому документі, а саме - АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Святошинського району, а тому виконавчий документ пред`явлено за підвідомчістю.

Також відповідачем зазначено про те, що перевіркою реєстру вхідної кореспонденції та супровідного листа, поданого стягувачем разом з виконавчим документом для примусового виконання встановлено, що виконавчий документ надійшов до Відділу 07.06.2021 за вих. № 759/1165/21/27402/2021, тобто у відповідності до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», а 07.10.2021 виконавчий документ (постанова №759/1165/21 від 11.03.2021), виданий Святошинським районним судом міста Києва зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження, що свідчить про те, що виконавчий документ був поданий стягувачем вчасно, у встановлений Законом трьохмісячний строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Отже, на думку відповідача, постанова про відкриття виконавчого провадження № 67071353 була винесена з дотриманням положень Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, на виконання вимог ухвали від 06.12.2021 від відповідача надійшли належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №67071353.

Під час судового розгляду справи судом оголошувались перерви та розгляд справи відкладався у відповідності із приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні 22.12.2021, враховуючи надходження клопотань від представників сторін, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розгляд справи здійснено із урахуванням особливостей розгляду даної категорії спорів, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Святошинського районного суду міста Києва від 11.03.2021 №759/1165/21, яку постановою Київського апеляційного суду від 25.05.2021 залишено без змін, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП та, зокрема, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі постанови Святошинського районного суду міста Києва від 11.03.2021 №759/1165/21 заступником начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Макаревич Я.А. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №67071353 від 19.10.2021.

Позивач, вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження №67071353, винесену заступником начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Макаревич Яною Анатолівною 19.10.2021 протиправною та такою, що порушує його права та інтереси, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 2 частини першої Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документу регулюються статтею 4 Закону №1404-VIII, відповідно до якої у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або місцем знаходження майна.

У відповідності до статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як встановлено судом, спір у даній справі виник щодо правомірності постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2021 №67071353, адресою боржника є АДРЕСА_1 , про що зазначено у постанові Святошинського районного суду міста Києва від 11.03.2021 №759/1165/21.

Позивачем наголошено на тому, відповідач приймаючи оскаржувану постанову не перевірив адресу місця реєстрації позивача, хоча мав таку можливість.

Так, до матеріалів справи позивачем долучено копію Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру №5910-1 щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , з якої вбачається що останній проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 18.09.2014.

Як було зазначено, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (частина перша статті 24 Закону).

Водночас визначення місця проживання та місця перебування наведено у Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якого місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За змістом статті 6 Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5942-VI від 20.11.2012 (далі - Закон №5942-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 7 Закону№5942-VI до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №300/2557/20, примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження.

При цьому Верховний Суд урахував, що вказаним Законом передбачено право стягувача обирати місця відкриття виконавчого провадження між органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, але наголошує, що таке право не має нівелювати права боржника, передбачені статтею 19 Закону.

Верховний Суд також урахував, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не встановлює відповідних обставин, адже не викликає особу, не спілкується з нею та не отримує від неї жодної інформації. Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про те, що саме виконавчим документом у цій справі встановлено фактичне місце проживання боржника.

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки постанова про адміністративне правопорушення, як і виконавчий напис нотаріуса, є виконавчим документом у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №300/2557/20.

Аналізуючи положення статей 9, 18 Закону №1404-VІІІ, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», суд дійшов висновку про те, що виконавець мав реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, а такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких відповідач мав дотримуватись.

Таким чином, відсутність прямого обов`язку державного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

В іншому випадку, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо).

За встановлених обставин у цій справі визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що виконавчий документ (постанова Святошинського районного суду міста Києва від 11.03.2021 №759/1165/21) пред`явлено не за місцем виконання.

Щодо пропуску встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №67071353, виконавчий документ надійшов на адресу відповідача 07.06.2021 за вих. № 759/1165/21/27402/2021, що підтверджується відміткою про його реєстрацію.

Постанова Святошинського районного суду міста Києва №759/1165/21 прийнята 11.03.2021 та набрала законної сили 25.05.2021, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Частиною першою статті 12 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Таким чином, оскільки постанова Святошинського районного суду міста Києва від 11.03.2021 №759/1165/21 набрала законної сили 25.05.2021 та була отримана відповідачем 07.06.2021 суд дійшов висновку, що виконавчий документ був поданий стягувачем вчасно, у встановлений законом трьохмісячний строк для пред`явлення його до виконання.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до статті 13 Закону №1404-VIII порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Крім того, суд звертає увагу, що відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення документа без прийняття до виконання.

Отже, враховуючи, що виконавчий документ (постанова Святошинського районного суду міста Києва від 11.03.2021 №759/1165/21) пред`явлено не за місцем виконання, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №67071353, винесеної заступником начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Макаревич Яною Анатолівною 19.10.2021.

Інші доводи учасників справи не спростовують висновків суду.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від 29.11.2021 №22768 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Оскільки адміністративний позов задоволено, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №67071353, винесену заступником начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Макаревич Яною Анатолівною 19.10.2021.

3. Стягнути з Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 908, 00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.