Справа № 440/9121/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 р. Справа № 440/9121/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 (головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко) по справі № 440/9121/21

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо не призначення йому адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги, яка полягає у складенні документів процесуального характеру згідно заяви вих. №П-1367 від 14.06.2021 в частині складання адвокатського запиту до слідчого СВ ВП№2 РУП ГУ НП в Полтавській області з метою отримання копій постанов про відмову у задоволенні клопотань від 09.03.2021, 10.03.2021, 11.03.2021, 12.03.2021, 17.03.2021, 18.03.2021, 15.03.2021, 16.03.2021, у кримінальному провадженні № 0000014;

- зобов`язати Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги, яка полягає у складенні документів процесуального характеру згідно заяви вих. №П-1367 від 14.06.2021 в частині складання адвокатського запиту до слідчого СВ ВП№2 РУП ГУ НП в Полтавській області з метою отримання копій постанов про відмову у задоволенні клопотань від 09.03.2021, 10.03.2021, 11.03.2021, 12.03.2021, 17.03.2021, 18.03.2021, 15.03.2021, 16.03.2021, у кримінальному провадженні № 0000014;

- стягнути з Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Також, позивач просив звільнити його від сплати судового збору, враховуючи майновий стан.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 позов залишено без руху через несплату судового збору та надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з моменту отримання ухвали.

На виконання вимог ухвали суду від 16.08.2021, позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 позовну заяву повернуто позивачу.

ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку.

Вказує, що суд першої інстанції, повертаючи позов, допустив надмірний формалізм, не врахувавши відсутність у ОСОБА_1 реальної можливості працювати, з огляду на його статус засудженого до довічного позбавлення волі, відбування покарання у ДУ «Полтавська УВП № 23», що стало перешкодою для реалізації його права на звернення до суду.

Зазначає, що суд першої інстанції фактично не вирішив його клопотання про звільнення від сплати судового збору, поданого разом з позовною заявою.

Також, на думку апелянта, надаючи оцінку повторно поданому клопотанню, суд першої інстанції не з`ясував чи має ОСОБА_1 можливість працювати в умовах ДУ «Полтавська УВП № 23», не надав оцінки довідці від 09.07.2021, виданої ДУ «Полтавська УВП № 23», в якій зазначено про неможливість надати засудженим роботу.

Крім того, зазначає, що предметом позову є захист соціальних прав, що також є підставою для звільнення його від сплати судового збору.

Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - відповідач) не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник подав позову заяву, в якій також просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на те, що тривалий час перебуває в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань №23", не залучається до суспільно корисної праці, доходів не має, на підтвердження чого надав довідку Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)" від 23.07.2021 про відсутність доходів.

Позовна заява ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 залишена без руху, в задоволені клопотання про звільнення відмовлено, надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом надання документу про сплату судового збору.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, позивач повторно подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору, в якій зазначив, що розмір судового збору в смуі 1 816,00 грн. є для нього непомірно великим, оскільки він засуджений до довічного позбавлення волі та на протязі 16 років не має жодних доходів, що підтверджується довідкою ДУ " Полтавська установа виконання покарань № 23". Також зазначає, що з 2017 режимний корпус № 1 ДУ "Полтавська установа виконання покарань № 23" знаходиться на стадії незавершеного будівництва, а тому до закінчення ремонтних робіт на даному корпусі , надати засудженим до довічного позбавлення полі роботи, не має можливості, в підтвердження чого надає довідку від 09.07.21.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви та судовий збір за подання позовної заяви не сплатив.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції передчасними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною другою цієї статті передбачено, що з цих підстав суд може звільнити від сплати судового збору.

Отже, ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суду надано право звільнити особу від сплати судового збору за наявності відповідної умови, зокрема передбаченої у пункті 1.

Водночас, суд вирішуючи питання про залишення позовної заяви без руху чи повернення позовної заяви, якщо позивач, на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху надав суду відповідні докази, які вказують на наявність умов для звільнення від сплати судового збору, повинен оцінити ці умови з позиції належності та достатності доказів, які цю умову засвідчують, про що у мотивувальній частині зробити відповідні висновки.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, разом із позовом, ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, до якого додав довідку Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)" від 23.07.2021 р. № 5530Дм, якою підтверджено, що у засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 станом на 26.07.2021 р. кошти на особовому рахунку відсутні, до праці не залучається, заробітку не має, доходи за 2021 рік не отримував.

Також, на виконання вимог ухвали суду від 16.08.2021 про залишення позову без руху, ОСОБА_1 повторно подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, враховуючи його майновий стан, в підтвердження чого надав: довідку Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)" від 22.01.2021 р. № 15/14/488/ДМ-н про те, що у довічно засудженого ОСОБА_1 доходи за 2020-2021 рік відсутні; лист Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)" від 09.07.2021 р. № 15/08/5269/ДМ-Н, яким повідомлено, що до закінчення ремонтних робіт на корпусі № 1 надати засудженим до довічного позбавлення волі роботу не має можливості (а.с. 12-13).

Суд першої інстанції зазначив, що маючи гарантоване законом право на оплачувану працю, бажання його реалізувати позивач не виявив, при цьому, небажання особи, незалежно від мотивів, працювати на суспільно-корисних роботах не є тією обставиною, яка звільняє її від обов`язку сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір".

Разом з тим, суд першої інстанції не з`ясував чи має позивач реальну можливість працювати та отримувати дохід з огляду на його статус засудженого до довічного позбавлення волі, не надав належної оцінки листу ДУ " Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 09.07.2021, в якому зазначено про неможливість надати роботу засудженим до довічного позбавлення волі, з огляду на проведення ремонтних робіт, отже дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Крім того, судом першої інстанції не вирішено повторно заявлене клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та не прийнято з цього приводу процесуального рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що мета встановлення судового збору за подання позовної заяви не зводиться до переслідування фінансових цілей - наповнення дохідної частини Державного бюджету України, а передбачає запобігання поданню безпідставних і очевидно необґрунтованих позовів. Коло осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору у вигляді звільнення від його сплати, визначено законом.

Частиною 1 статті 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що визначення майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Визначальним чинником, який дає підстави для застосування статті 8 Закону України «Про судовий збір» законодавець пов`язав із поняттям "майнового стану сторони".

Проте, в такій редакції поняття "майнового стану сторони" є оціночним в кожній окремій справі.

Дослідивши надані позивачем докази в підтвердження скрутного майнового стану, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача, станом на час звернення до суду, коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви у визначеному законом розмірі.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що "гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

Враховуючи положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі", сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі "Беллет проти Франції", згідно якої, стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції надто формально підійшов до вирішення питання про майновий стан позивача, а тому, передчасно повернув позовну заяву позивачу, позбавивши його, таким чином, права на судовий захист.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції на підставі ст.320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 по справі № 440/9121/21 - скасувати.

Справу № 440/9121/21 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій