Справа № 520/415/22
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

11 січня 2022 р. справа №520/415/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Укрзалізниця», Управління патрульної поліції в Полтавській області про 1) визнання протиправними дій Філії "Українська залізнична швидкісна компанія" в особі старшого стюарда ОСОБА_3 та стюарда ОСОБА_2 з приводу незаконного зняття ОСОБА_1 з поїзда; 2) визнання протиправними дій Управління патрульної поліції у Полтавській області в особі поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції - ОСОБА_4 та поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Полтавській області сержанта поліції - ОСОБА_5 з приводу незаконного зняття ОСОБА_1 з поїзда шляхом застосування фізичної сили; 3) солідарне стягнення 342,00грн. матеріальної шкоди; 4) солідарне стягнення 908,00грн. судового збору та 23.700,00грн. витрат на професійну правничу допомогу, -

встановив:

Заявником було придбано проїзний документ у вигляді пільгового залізничного квитка серії ВР №644831 вартістю 342,31грн. у якості оплати вартості послуги з перевезення пасажира залізницею із вокзалу м. Києва до вокзалу м. Харкова, за яким 23.11.2021 р. було розпочато рух у потязі №722.

Відносно заявника працівниками органу залізничного транспорту 23.11.2021 р. було складено акт про зняття безквиткового пасажира з поїзда.

Згідно з листом Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 30.11.2021р. №151-Аз/41/26/03-2021 - 23.11.2021р. заявник на підставі акту про зняття безквиткового пасажира із поїзда залишив вагон потягу та попрямував у невідомому напрямку.

За доводами позову заявник оскаржує управлінське волевиявлення старшого стюарда поїзду як начальника поїзду та особи, котра має повноваження на застосування адміністративних стягнень у порядку ч.2 ст.224 Кодексу України про адміністративні правопорушення, але склала акт від 23.11.2021р. про зняття ОСОБА_1 з поїзда як безквиткового пасажира без попереднього складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та постанови про безквитковий проїзд, а також без пропозиції сплатити штраф та оплатити проїзд від станції посадки до станції призначення.

Суд вважає, що в частині виконання функцій з організації перевезення пасажира дана справа взагалі не містить ознак публічно-правового спору, адже Філія "Українська залізнична швидкісна компанія" не є суб`єктом владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України.

У частині виконання правоохоронної функції органу публічної адміністрації у порядку норм Кодексу України про адміністративні правопорушення дана вимога до Філії "Українська залізнична швидкісна компанія" предметно не підсудна Харківському окружному адміністративному суду, позаяк згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним.

При цьому, ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до абз.2 ст.135 Кодексу України про адміністративне правопорушення безквитковий проїзд пасажира у поїздах приміського, місцевого або дальнього сполучення - тягне накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду.

Згідно з ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення за ст.135 КУпАП підлягає розгляду органами Національної поліції в особі працівників органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Поряд із цим, ст.224 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що органи залізничного транспорту в особі, зокрема, начальників пасажирських поїздів (механіки-бригадири пасажирських поїздів) розглядають справи про адміністративні правопорушення за абз.2 ст.135 КУпАП.

Отже, справа про адміністративне правопорушення за ст.135 КупАП потенційно може бути розглянута по суті як органами Національної поліції України, так і органами залізничного транспорту.

Норми Кодексу України про адміністративне правопорушення не містять положень про визначення моменту/початку провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, однак згідно з ч.3 ст.256 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Положеннями ст.258 КУпАП окреслено дві категорії випадків, коли не складається протокол про вчинення адміністративного правопорушення, а саме: 1) за ч.1 ст.258 КУпАП - у разі вчинення адміністративного правопорушення за ст.135 КУпАП, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається; 2) за ч.3 ст.258 КУпАП - у разі, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відтак, сама по собі лише подія складання протоколу про адміністративне правопорушення не може бути беззастережно кваліфікована у якості моменту початку провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Зміст ст.ст.247, 256, 258 КУпАП дозволяє суду дійти до переконання про те, що таким моментом (тобто початком провадження у справі про адміністративне правопорушення) слід кваліфікувати конкретний час доби, коли уповноважений компетентний суб`єкт права під час практичної реалізації функції охорони правопорядку здійснює (або повинен здійснити) вивчення (здобуття, дослідження, оцінку) обставин фактичної дійсності в контексті питання існування чи відсутності приводів складання протоколу про адміністративне правопорушення.

У силу ч.2 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244 21 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Таким чином, протокол про вчинення адміністративного правопорушення за абз.2 ст.135 КУпАП потенційно правомірно можуть скласти як працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, так і працівники органів залізничного транспорту відповідно до покладених на них повноважень.

Однак, за приписами спеціального застереження ст.224 КУпАП розмір штрафу, що накладається начальниками пасажирських поїздів (механіками-бригадирами пасажирських поїздів), дорожніми майстрами, начальниками відділень команд (пожежних поїздів) відомчої воєнізованої охорони залізниць, метрополітенів, не може перевищувати сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто 680,00грн.).

Отже, справа про адміністративне правопорушення за ст.135 КупАП не потенційно чи уявно, а реально може бути розглянута по суті органами залізничного транспорту виключно у випадку застосування адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу розміром до 680,00 грн.

У спірних правовідносинах заявником було придбано проїзний документ у вигляді пільгового залізничного квитка серії ВР №644831 вартістю 342,31 грн. у якості оплати вартості послуги з перевезення пасажира залізницею із вокзалу м. Києва до вокзалу м. Харкова.

Відтак, повна вартість послуги з перевезення пасажира (котра є базовою розрахунковою величиною для обчислення розміру штрафу у порядку абз.2 ст.135 КУпАП) явно та очевидно перевищує показник пільгової вартості - 342,31 грн., у той час як навіть накладення штрафу у порядку ст.224 КУпАП за абз.2 ст.135 КУпАП із застосуванням показника пільгової вартості - 3.423,10 грн. виходить за межі компетенції органів залізничного транспорту у силу прямої вказівки ч.3 ст.224 КУпАП.

Тому, у спірних правовідносинах ані працівник Філії "Українська залізнична швидкісна компанія" - старший стюард ОСОБА_3, ані працівник Філії "Українська залізнична швидкісна компанія" - стюард ОСОБА_2 не складали протоколу про вчинення заявником адміністративного правопорушення за абз.2 ст.135 КУпАП та не мали приводів, підстав та повноважень на вчинення такого волевиявлення, не виносили постанови про накладення адміністративного стягнення у порядку ст.224 КУпАП та не мали приводів, підстав та повноважень на вчинення такого волевиявлення.

У даному конкретному випадку, працівники Філії "Українська залізнична швидкісна компанія" не діяли у якості суб`єктів владних повноважень та не мали приводів, підстав та повноважень на виконання функцій суб`єктів владних повноважень.

Насправді, у дійсності спір склався з приводу реалізації заявником права на пільговий проїзд залізницею, тобто у сфері виключно приватно правових (цивільних) відносин, де мали місце намір громадянина та спроба громадянина скористатись оплаченою послугою з пасажирського перевезення.

Саме у наданні цієї послуги заявнику і було відмовлено працівниками філії АТ "Українська залізнична швидкісна компанія".

Саме ці обставини (відсутності змоги реалізувати право на пільговий проїзд у залізничному транспорті) викладені заявником у передостанньому абзаці стор.7 позову у якості об`єкту судового захисту.

Між тим, право на пільговий проїзд є приватним правом особи, у даному конкретному випадку реалізовувалось за участі суб`єкта господарювання-залізничного перевізника, а не органу публічної адміністрації - суб`єкта владних повноважень, а тому захист цього права повинен відбуватись у порядку цивільного судочинства.

За правовою природою, сутністю та умовами виникнення сформульована заявником вимога про позбавлення фізичної можливості скористатись раніше оплаченою за цивільним правочином послугою з перевезення пасажира підлягає розгляду та вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Вимога, заявлена до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з приводу безпідставного застосування фізичної сили не містить ознак публічно-правового спору, адже утворює склад відповідного дисциплінарного проступку чи кримінального правопорушення у формі злочину за нормами Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст.42 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї.

У розумінні ч.2 ст.42 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Згідно з ч.1 ст.43 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Положеннями ст.44 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом (ч.1 ст.44); Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили. (ч.2 ст.44).

Звідси слідує, що застосування поліцейським фізичної сили не є управлінською діяльністю органу публічної адміністрації, а незгода приватної особи із застосуванням фізичної сили поліцейським об`єктивно призводить або до початку процедури дисциплінарного провадження, або до початку процедури кримінального провадження, але не здатна спричинити виникнення публічно-правового спору, котрий підлягає розгляду і вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Отже, дана вимога не містить ознак публічно-правового спору як такого і тому не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Суд зважає, що згідно з ч.1 ст.21 та ч.1 ст.172 КАС України заявник може об`єднати у межах одного позову одночасно декілька вимог пов`язаних за критеріями: 1) підстава виникнення; 2) використання одних і тих же доказів; 3) співвідношення у якості основної та похідної, але виключно за умови, що усі ці вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства і предметно підсудні органу судової влади, до якого заявником було спрямовано позов.

Порушення правил об`єднання вимог може спричиняти як повернення позову на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України, так і відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

Оскільки одна із заявлених вимог підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а інша не підлягає судовому розгляду взагалі - належить прийняти рішення про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 12, 170, 171, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ухвалив:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Роз`яснити, що вимога до філії "Українська швидкісна компанія" АТ "Українська залізниця" підлягає розгляду і вирішенню у порядку цивільного судочинства.

3. Роз`яснити, що вимога до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з приводу безпідставного застосування фізичної сили не містить ознак публічно-правового спору і не підлягає судовому розгляду.

4. Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дати прийняття.

Суддя Сліденко А.В.