Справа № 640/21358/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Літвінова А.В. (доповідач),
Погрібніченко І.М., Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Первинної профспілки "Профспілкова організація працівників та студентів Олімпійського коледжу ім. Івана Піддубного" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі за адміністративним позовом Первинної профспілки "Профспілкова організація працівників та студентів Олімпійського коледжу ім. Івана Піддубного" до Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, треті особи Київська міська рада, Національний університет фізичного виховання та спорту, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.09.2020 №1083-р «Про реорганізацію Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення про реорганізацію Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного є протиправним.

Кабінет Міністрів України, Міністерство освіти і науки України, Національний університет фізичного виховання та спорту у відзивах на апеляційну скаргу просять відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження від 02.09.2020 №1083-р «Про реорганізацію Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного», відповідно до якого вирішено:

1. Погодитися з пропозицією Міністерства освіти і науки щодо реорганізації Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного (код згідно з ) шляхом приєднання до Національного університету фізичного виховання і спорту України (код згідно з ) з утворенням на його базі відокремленого структурного підрозділу зазначеного Університету і надалі іменувати його Олімпійський фаховий коледж імені Івана Піддубного Національного університету фізичного виховання і спорту України.

Реорганізацію здійснити в межах бюджетних призначень, передбачених зазначеному Міністерству для підготовки кадрів.

2. Взяти до відома, що здобувачі освіти та інші особи, які навчаються в Олімпійському коледжі імені Івана Піддубного, продовжують навчання в Олімпійському фаховому коледжі імені Івана Піддубного Національного університету фізичного виховання і спорту України за обраними спеціальностями та джерелами фінансування.

3. У встановленому законодавством порядку фінансування здобуття освіти особами, які зараховані до Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного, здійснюється у частині забезпечення видатків на: здобуття повної загальної середньої освіти - за рахунок коштів державного бюджету; здобуття вищої освіти на основі регіонального замовлення - за рахунок коштів бюджету м. Києва, визначених з розрахунку розміру середніх витрат на навчання одного здобувача вищої освіти за регіональним замовленням згідно з паспортом бюджетної програми на відповідний рік головного розпорядника коштів бюджету м. Києва, що здійснював фінансування Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного протягом 2018-2019 років.

4. Дозволити здійснювати протягом 2020-2024 років фінансування Олімпійського фахового коледжу імені Івана Піддубного Національного університету фізичного виховання і спорту України одночасно з державного бюджету та бюджету м. Києва.

5. Міністерству освіти і науки здійснити заходи, пов`язані з реорганізацією та утриманням майна Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного.

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що Первинною профспілкою "Профспілкова організація працівників та студентів Олімпійського коледжу ім. Івана Піддубного" не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення її прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

За змістом статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Формами захисту, зокрема, є визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, кожна особа має право подати позов до будь-якого суб`єкта владних повноважень за єдиного обмеження, якщо це не суперечить закону, та при наявності мети, а саме забезпечення захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин.

До того ж, частина друга статті 46 КАС деталізує, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Зазначене також підтверджується положеннями пункту 1 частини першої статті 19 КАС, яка передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Важливо, що в силу частин третьої, четвертої статті 6 КАС звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 8 Загальної декларації прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

Наука адміністративного права визначає способи захисту порушених прав (свобод, інтересів) як передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права (свободи, інтересу). Такі дії є завершальними актами захисту у виді матеріально-правових або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права (свободи, інтересу) і є результатом діяльності щодо їх захисту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Праву на позов повинно відповідати певне конкретне порушене право чи охоронюваний законом інтерес.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.04.2020 у справі № 821/1438/17.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач вказував про те, що ним здійснюється захист інтересів працівників та студентів Олімпійського фахового коледжу імені Івана Піддубного, які були порушені оскаржуваним розпорядженням про реорганізацію цього навчального закладу.

Відповідно до частин першої, другої статті 31 Закону України «Про вищу освіту» рішення про утворення, реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, перетворення) чи ліквідацію закладу вищої освіти приймається: 1) для закладів державної форми власності - Кабінетом Міністрів України; 2) для закладів комунальної форми власності - відповідними органами місцевого самоврядування; 3) для закладів приватної форми власності - фізичними та/або юридичними особами відповідно до закону, у тому числі релігійними організаціями, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

Реорганізація чи ліквідація закладу вищої освіти не повинна порушувати права та інтереси осіб, які навчаються у цьому закладі вищої освіти. Обов`язок щодо вирішення всіх питань продовження безперервного здобуття вищої освіти такими особами покладається на засновника (засновників) закладу вищої освіти.

Як вірно встановив суд першої інстанції, письмову згоду на переведення з Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного у Відокремлений структурний підрозділ «Олімпійський фаховий коледж імені Івана Піддубного Національного університету фізичного виховання і спорту України» надали 323 співробітники. Чотирнадцятьом співробітникам Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного персональне попередження (з пропозицією) було надіслано цінним листом з описом вкладення.

Пунктом 2 оскаржуваного розпорядження наголошено на тому, що здобувачі освіти та інші особи, які навчаються в Олімпійському коледжі імені Івана Піддубного, продовжують навчання в Олімпійському фаховому коледжі імені Івана Піддубного Національного університету фізичного виховання і спорту України за обраними спеціальностями та джерелами фінансування.

Відповідно до пункту 4 наказу Міністерства освіти і науки України «Про реорганізацію Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного» від 18.09.2020 № 1149 здобувачі освіти та інші особи, які навчаються в Олімпійському коледжі імені Івана Піддубного, продовжують навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Олімпійський фаховий коледж імені Івана Піддубного Національного університету фізичного виховання і спорту України» за обраними спеціальностями та джерелами фінансування.

Відтак, у рамках проведення реорганізації Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного всі співробітники (які надали згоду) з 01.01.2021 будуть переведені у Відокремлений структурний підрозділ «Олімпійський фаховий коледж імені Івана Піддубного Національного університету фізичного виховання і спорту України», а здобувачі, які навчаються в Олімпійському коледжі імені Івана Піддубного продовжать навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Олімпійський фаховий коледж імені Івана Піддубного Національного університету фізичного виховання і спорту України».

Тобто, ні зміст оскаржуваного рішення, ні матеріали справи, не містять відомостей про те, що працівники та/або студенти Олімпійського фахового коледжу імені Івана Піддубного зазнали порушення права на працю та/або на отримання освіти.

Будь-яких доказів того, що безпосередньо оскаржуване рішення про реорганізацію Олімпійського фахового коледжу імені Івана Піддубного порушило права працівників закладу, його студентів або ж позивача, ним надано не було.

Сам лише факт прийняття власником (особою, яка повноважна приймати таке рішення) рішення про реорганізацію закладу та його подальша реалізація, не свідчить про те, що таке рішення порушує права будь-кого.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначено в Законі України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV (далі - Закон № 1045-XIV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1045-XIV професійна спілка (профспілка) - це добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання).

Згідно із статтею 2 Закону № 1045-XIV професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Статтею 19 Закону № 1045-XIV передбачено, що профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян.

У питаннях колективних інтересів працівників профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво та захист інтересів працівників незалежно від їх членства у профспілках.

У питаннях індивідуальних прав та інтересів своїх членів профспілки здійснюють представництво та захист у порядку, передбаченому законодавством та їх статутами.

Профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ.

Представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 22 Закону № 1045-XIV у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до статті 22 Закону № 1045-XIV профспілки, їх об`єднання беруть участь у розробленні державної політики зайнятості населення, державних та територіальних програм зайнятості, проводять спільні консультації з цих проблем з роботодавцями, їх об`єднаннями, а також з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пропонують заходи щодо соціального захисту членів профспілок, які вивільняються в результаті реорганізації або ліквідації підприємств, установ, організацій, здійснюють контроль за виконанням законодавства про зайнятість.

Права і повноваження профспілок щодо забезпечення захисту працівників від безробіття та його наслідків визначаються законодавством і колективними договорами та угодами.

У разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Частиною другої ст. 49-4 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) передбачено, що ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний провести консультації з професійними спілками щодо можливих звільнень працівників у зв`язку із ліквідацією (реорганізацією) установи. При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що такий обов`язок власника пов`язаний саме із звільненням працівників, а не із рішенням про ліквідацію (реорганізацію) установи.

Відтак, права профспілки можуть зачіпатися саме звільненням працівників, яке може бути наслідком ліквідації (реорганізації) установи. Водночас, безпосередньо рішення власника або уповноваженого ним органу про ліквідацію (реорганізацію) установи не стосується прав, свобод чи інтересів профспілки. Норми чинного законодавства не передбачають обов`язку власника або уповноваженого ним органу здійснювати консультації та/або отримувати погодження профспілок для прийняття рішення з питань ліквідації (реорганізації) установи.

Окрім того, як зазначалося, повноваження профспілок щодо забезпечення захисту працівників від безробіття та його наслідків визначаються законодавством і колективними договорами та угодами. Як вірно встановив суд першої інстанції, матеріали справи не містять доказів того, що між позивачем та Олімпійським коледжем ім. Івана Піддубного укладався колективний договір.

Підсумовуючи викладене, у ході апеляційного розгляду справи не було встановленого обставин порушень прав, свобод чи інтересів позивача, які б могли бути захищені судом. А тому, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Первинної профспілки "Профспілкова організація працівників та студентів Олімпійського коледжу ім. Івана Піддубного" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 11.01.2022.