Справа № 140/8103/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/8103/21 пров. № А/857/21231/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу №1 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Лозовський О.А.,

час ухвалення рішення - 18.10.2021 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 18.10.2021,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Луцького відділу №1 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позовних вимог повністю.

Свої вимоги мотивує тим, що 17.06.2021 вона звернулася до відповідачів із заявою про заміну паспорта громадянина України у формі картки на паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та про відмову в оформленні паспорта громадянина України у формі картки, у чому їй було відмовлено. Вважає, що відмова відповідачів у видачі (здійсненні обміну) паспорта громадянина України у формі книжечки є порушенням її конституційного права на ідентифікацію як громадянина України та втручанням до приватного життя. Додатково покликається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.03.2017 отримала вперше паспорт громадянина України у формі пластикової картки типу ID-картки, термін дії якого закінчився 06.03.2021.

У зв`язку із закінченням терміну дії паспорта громадянина України у формі пластикової картки типу ID-картки, позивач 17.06.2021 звернулася до відповідачів із заявою щодо відмови у оформленні (обміні) паспорта громадянина України у формі пластикової картки типу ID-картки та оформлення (обміні) паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ, однак листами від 15.07.2021 №0710-1087/0710.2-21 та від 05.07.2021 №К-30/6/0701-21/0701.13/3047-21 відповідачі повідомили позивача про відсутність правових підстав для видачі (обміну) паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон України №5492-VI), постановою Верховної Ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон" від 26.06.1992 №2503-ХІІ (далі - Положення №2503-ХІІ), постановою Кабміну України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України" від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок №302), постановою Кабміну України "Про затвердження Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи" від 29.11.2014 № 669 (далі - Порядок №669).

Відповідно до пунктів 2, 3 Положення №2503-ХІІ паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України, після досягнення 16- річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Законом України №5492-VI визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 21 Закону України №5492-VI оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються в тому числі особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2017 позивачка подала до Луцького МВ УДМС України у Волинській області заяву-анкету №361188 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України.

З поданої заяви-анкети вбачається, що позивачем надано згоду на внесення стосовно неї інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, а саме відцифрованих відбитків пальців рук.

Тобто, позивачем надано згоду на внесення стосовно себе інформації до Єдиного державного демографічного реєстру задовго до звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України у формі пластикової ID-картки, позивачу 06.03.2017 видано паспорт громадянина України серії № НОМЕР_1 , зі строком дії до 06.03.2021.

Зазначений паспорт виданий позивачу на підставі її особистого звернення до територіального відділення УДМС України у Волинській області (код територіального підрозділу - 0710) з наданням згоди на обробку її персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі пластикової картки типу ID-картки.

Слід зазначити, що наслідком подання позивачем заяви-анкети від 16.02.2017, ОСОБА_1 було присвоєння унікальний номер запису (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі 200.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки фактично в даному випадку обставини справи свідчать про бажання позивача отримати паспорт громадянина України, зразка 1994 року у формі книжечки, дана справа не відповідає ознакам типової справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17.

Положенням пункту 21 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 4 КАС України, зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

При цьому, частиною 3 статті 291 КАС України вказано, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені за результатами розгляду зразкової справи.

Висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові за результатами розгляду справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) від 19.09.2018 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Таким чином, визначені обставини, за наявності яких слід застосовувати норми матеріального права зазначені у зразковій справі, зокрема, встановлення факту ненаданням особою згоди на обробку її персональних даних.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон №2297) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Статтею 2 Закону № 2297 визначено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частини 5, 6 статті 6 Закону №2297).

Тобто, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Підписи позивача на заяві-анкеті від 16.02.2017 свідчать про згоду на внесення інформації до ЄДДР та надання згоди на отримання відцифрованого образу обличчя, відцифрованого підпису та відцифрованих відбитків пальців рук.

Викладене в сукупності свідчить про помилковість тверджень позивача про те, що дана справа за суттю спору повністю збігається з зразковою справою №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) та про можливість врахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених за результатами розгляду зразкової справи.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що використання позивачем паспорта громадянина України у формі ID-картки, при виготовленні якого нею було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

Отже, з урахуванням встановленого факту надання позивачем згоди на обробку своїх персональних даних та внесення їх до ЄДДР, суд дійшов висновку, що відповідачі, відмовляючи позивачці листами від 15.07.2021 №0710-1087/0710.2-21 та від 05.07.2021 №К-30/6/0701-21/0701.13/3047-21 в оформленні (обміні) та видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, не допускали протиправних дій.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідачів здійснити обмін та видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що така також до задоволення не підлягає, оскільки для того, щоб зобов`язати відповідача вчинити певні дії, слід констатувати перед цим наявність в його діях, бездіяльності чи прийнятих рішеннях ознак протиправності, чого в даному випадку немає.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 140/8103/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 12 січня 2022 року.