Справа № 640/23388/19
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київський міський туристично-інформаційний центр» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київський міський туристично-інформаційний центр» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення № від 12 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем правомірно, оскільки, позивачем порушено строки сплати єдиного внеску.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Комунальне підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київський міський туристично-інформаційний центр» зареєстровано 10.08.1992, код суб`єкта господарювання 03358417, зареєстровано під номером 1 042370 від 01.03.2012).

Позивача взято на податковий облік у Головне управління ДПС у м. Києві (ДПІ у Печерському районі) 25.12.1994, номер взяття на облік 64238 та як платник єдиного внеску від 07.05.2012 №10-000355.

Рішенням № від 12 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на підставі ч. 10 п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вирішив застосувати до позивача штраф у розмірі 6 294,56 грн (10% до 01.01.2015) за період з 22.01.2013 до 29.09.2017, штраф у розмірі 34 340,01 грн (20% з 01.01.2015) за період з 21.01.2015 до 22.05.2019 та нарахував пеню у розмірі 111 887,52 грн (0,1% суми недоїмки), які протягом 10 календарних днів позивач зобов`язаний сплатити на рахунки відповідача.

Не погоджуючись із рішенням відповідача від 12 листопада 2019 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Пунктом 1 частини другої статті 6 вказаного Закону передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частинами 5-6, 8 статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Пунктом 1 частини 10 та частини 11 статті 9 Закону № 2464-VI регламентовано, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно частини 6 статті 25 Закону № 2464-VI, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до частини 10 статті 25 Закону № 2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неперерахування або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі по тексту - Інструкція №449).

Згідно частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому, складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Пункт 4 Інструкції №449 передбачає, що факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.

В силу пункту 5 Інструкції, на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Документи, які є підставою для нарахування пені: документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк її сплати, - звіт платника щодо нарахування єдиного внеску (з додатним значенням); вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком; рішення суду; документи, що підтверджують суму та дату погашення недоїмки за єдиним внеском, - виписки з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; корінець прибуткового документа про приймання установою банку платежів готівкою; звіт платника щодо нарахування єдиного внеску з від`ємним значенням; відомості або довідка (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; свідоцтво про смерть фізичної особи. Таким чином, а несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм вбачається, що у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платників єдиного внеску накладається штраф, розрахунок якого здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня; при цьому факти порушень законодавства щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, оформлюються актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів.

З матеріалів справи та копії інтегрованої картки платника податку Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київський міський туристично-інформаційний центр», яка відображає оперативний облік нарахованих та сплачених сум до бюджету, а також суми штрафних санкцій та пені (нарахування яких здійснюється в автоматичному режимі) убачається, що сплата ЄСВ здійснювалась з порушенням законодавчо встановлених термінів, що мало наслідком виникнення недоїмки.

Матеріали справи свідчать, що оскаржуване рішення прийнято у зв`язку із несплатою позивачем ЄСВ за періоди з 22.01.2013 по 29.09.2019 та з 21.01.2015 по 22.05.2019.

Колегією суддів встановлено, що позивач отримував Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08 серпня 2017 року №Ю-8950-23, з огляду на те, що станом на 31 липня 2017 року заборгованість позивача із сплати єдиного внеску, штрафів, пені становила 94 157,21 грн. у тому числі 5266,06 грн. штрафу та 5660,38 грн. пені.

Згідно Вимоги від 05 вересня 2017 року №Ю-8950-23 станом на 31 серпня 2017 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені становила 89 138,23 грн, у т.ч. 5266,06 грн. штрафу та 5660,38 грн. пені.

Згідно з вимоги від 10 листопада 2017 року №Ю-8950-23 станом на 31 жовтня 2017 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені становила вже 17 355,14 грн., у т.ч. відсутні застосовані штраф та пеня.

Отже, вказані вимоги вже включали періоди до 31.10.2017 та застосовувались штрафні санкції з нарахуванням пені.

Також, до матеріалів справи долучено постанову про відкриття виконавчого провадження №54700059 про стягнення з позивача на користь ГУ ДФС у м. Києві суму в розмірі 93 512,96 грн. на підставі вимоги №Ю-8950-23-У від 08.07.2017.

В подальшому державним виконавцем Прищепою А.Г. було винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника від 18.10.2017 року, якою встановлено, що борг, виконавчий збір та витрати по виконавчому провадженню стягнуто в повному обсязі.

18.12.2017 державним виконавцем Прищепою А.Г. винесено постанову від 18.12.2017 про закінчення виконавчого провадження на підставі того, що рішення фактично виконане в повному обсязі згідно з виконавчим документом, виконавчий збір та витрати по виконавчому провадженню стягнуто в повному обсязі, та на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» припинено арешти на майно позивача.

Крім цього, листом № 157 від 14 грудня 2017 року позивач звертався до податкового органу зі скаргою на вимогу про сплату недоїмки від 10.11.2017 року №Ю-8950-23.

Листом від 08.12.2017 №40913/10/26-15-17-04-21 ГУ ДФС у м. Києві повідомило, що станом на 12.10.2017 обліковувалась заборгованість зі сплати ЄСВ у розмірі 8 532,98 грн, а станом на 05.12.2017 року - 24 073,89 грн.

Відповідно до листа від 17.09.2019 року №7118/10/26-15-10-02-10 за підписом в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві Нони Багмет, відповідач повідомив про відсутність заборгованості за позивачем станом на 12.09.2019.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи докази підтвердження сплати єдиного внеску за відповідні періоди.

Вказані обставини щодо боргу за період до грудня 2017 року підтверджуються також випискою з ІТС «Податковий блок».

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, до позивача вже застосовувались штрафні санкції та нараховувалась пеня за період з 2013 по 2017 роки, а відтак повторне застосування останнього та нарахування пені, суперечить положеннями статті 61 Конституції України.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем жодних доводів на спростування наведеного в апеляційній скарзі не вказано, пояснення щодо обставин включення до спірного рішення періоду застосування штрафних санкцій та нарахування пені, за який вже застосовувались штрафні санкції та нараховувалась пеня позивачу на підставі податкових вимог, матеріли адміністративної справи не містять.

Щодо застосування нарахованих штрафних санкцій та нарахування пені за 2018-2019 роки колегія суддів зазначає наступне.

З ІТС «Податковий блок» убачається наявність періодичних затримок зі сплати єдиного внеску, які також частково відображені в розрахунку до оскаржуваного рішення.

З огляду на вказані позивачем мотиви та наявні в матеріалах справи належні докази, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що, в даному випадку, ураховуючи неможливість з матеріалів справи встановити включення та розмежування нарахованих в кінці 2017 року штрафі та пені (неможливість розмежувати наявність затримок зі сплати єдиного соціального внеску з урахуванням винесеної останньої податкової вимоги від 10.11.2017 та погашення за нею заборгованості вже в грудні 2017 року), вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення повністю та зазначити, що податковий орган не позбавлений права, з урахуванням висновків суду щодо зазначених порушень, здійснивши належний розрахунок, повторно прийняти відповідне рішення про застосування правомірних санкцій.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 57 Рішення Європейського суду з прав людини, від 14.10.2010 р. (Справа «Щокін проти України») роз`яснено: «у разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків, національні органи були зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків. Однак у справі, що розглядається, органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати прибуткового податку».

У пункті 110 Рішення по справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97); визначено, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Закон має бути в адекватній мірі доступним громадянин повинен мати можливість орієнтуватися у тому, які правові норми застосовуються у даному випадку; норма не може вважатися «законом», поки вона не сформульована з достатнім ступенем точності, що дозволяє особі узгоджувати з нею свою поведінку особи повинні мати можливість передбачити у розумному відносно обставин ступені наслідки, які може потягнути певне діяння.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київський міський туристично-інформаційний центр» та наявність правових підстав для їх задоволення.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 10.01.2022р.)