Справа № 160/3383/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 січня 2022 року

м. Київ

справа № 160/3383/21

адміністративне провадження № К/9901/47199/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі №160/3383/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 витрат на відрядження (добових витрат) у розмірі суми, еквівалентній 2220 доларам США;

- зобов`язано Державну митну службу України () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по витратах на відрядження в розмірі суми, еквівалентній 2220 доларів США по курсу Національного банку України, встановленому на день ухвалення судом рішення, з утриманням податків і зборів, встановлених законодавством;

- стягнуто з Державної фіскальної служби України () на користь ОСОБА_1 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у задоволенні заяви Державної фіскальної служби України про продовження процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги відмовлено. Апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Державна фіскальна служба України звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України").

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 333 КАС України установлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За правилами пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що повертаючи апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач не усунув недоліки апеляційної скарги, визначені ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року. Зокрема, відповідачем не було додано документу про сплату судового збору.

Водночас, суд апеляційної інстанції розглянув та відхилив клопотання Державної фіскальної служби України про продовження скаржнику процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги через безпідставність та необґрунтованість підстав зазначених відповідачем.

Судом попередньої інстанції зазначено, що він критично оцінює заявлене скаржником ДФС України клопотання про продовження процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги з огляду на те, що у спірних правовідносинах скаржник ДФС України виступає як орган державної влади, тобто як представник держави через якого вона набуває і здійснює свої права та обов`язки. За таких умов, вказані обставини, тобто неналежне (обмежене) фінансування державою державної установи, як свого представника у спірних правовідносинах, не можуть вважатись підставою для продовження процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Суд наголосив на тому, що відповідальність за сплату судового збору державними органами держава взяла на себе, тому, посилання ДФС України на відсутність фінансування для його сплати є необґрунтованим. Державні органи повинні сплачувати судовий збір без будь-яких виключень, а неналежне (обмежене) фінансування з Державного бюджету України не є підставою для продовження процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги. Вказане питання скаржником повинно вирішуватись шляхом відповідного коригування свого бюджетного запиту та кошторису, а не шляхом подання до суду клопотання про продовження процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні клопотання про продовження процесуального строку, судом попередньої інстанції правильно було зазначено, що для можливості такого продовження необхідною умовою є його належна обґрунтованість та підтвердженість відповідними доказами.

Однак, як вбачається з оскаржуваного судового рішення, ДФС України не обґрунтувала, яким чином додатковий час сприятиме виконанню вимоги суду щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі та не надала доказів можливості в подальшому сплатити такий судовий збір. Водночас, скаржником не було надано суду жодних доказів наявності обставин щодо відсутності фінансування/обмеженого фінансування на оплату судового збору як і не було надано доказів з яких би вбачалось звернення скаржника до відповідних органів для вирішення питання виділення додаткових асигнувань на його оплату.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для продовження процесуального строку та, як наслідок, повернення апеляційної скарги скаржнику у зв`язку із невиконанням ухвали апеляційного суду від 29 вересня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху (пункт 1 частини 4 статті 169 КАС України).

Водночас, варто вказати, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку з цим обставини, пов`язані з фінансуванням суб`єкта владних повноважень з Державного бюджету України не можуть вважатися достатньою підставою для несплати судового збору.

Крім того, Верховний Суд наголошує на тому, що звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не обов`язком.

Зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.

Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя. У справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia", заява № 26746/05, п.108-112) Європейський суд з прав людини нагадує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб ("Ashingdane v. the United Kingdom", Заява № 8225/78, п. 57).

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі №160/3383/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості, стягнення моральної шкоди відмовити.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов,

Судді Верховного Суду