Справа № 380/7651/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/7651/21 пров. № А/857/21135/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довга О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року, ухвалене суддею Грень Н.М. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 380/7651/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Денестр» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Денестр» звернувся до суду із позовом до відповідача Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 15.01.2021 №2 про застосування штрафних санкцій в сумі 500000,00 грн за платежем Акцизний податок на пальне (код платежу 14021900) та від 15.01.2021 №2 про застосування штрафних санкцій в сумі 160380,00 грн за платежем Акцизний податок на пальне (код платежу 14021900).

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржувані рішення податкового органу прийняті на підставі помилкових висновків акту перевірки. Наголошує, що суб`єктом господарювання здійснювались операції, які в розумінні пп.14.1.212 п. 14.1 ст.14 не вважаються реалізацією пального, відповідно такі не вимагали отримання ліцензії на реалізацію та зберігання пального.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що контролюючим органом під час перевірки встановлено, що ТзОВ «Денестр» реалізовано пальне (уайт спірит код УКТЗЕД ) в пластикових ємкостях у решітчастих ящиках зі сталі місткістю 1000 л на дерев`яних піддонах в кількості 3 шт. загальною вартістю 160380,00 грн за відсутності ліцензії на право оптової торгівлі пальним. Крім того, ТзОВ «Денестр» порушено порядок реєстрації суб`єктів платником акцизного податку.

Зауважує, що суд першої інстанції при задоволенні позову обмежився твердженням, що розфасування товару мало місце в ємності по 5 літрів. При цьому судом не враховано розбіжності у документах, зокрема вказує на те, що ТТН містить інформацію про вантаж упакування 1000 л 3 шт.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

При цьому, при дослідженні доказів, суд виходить з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Головне управління ДПС у Львівській області відповідно до наказу від 02.12.2020 №4715-ПП та направлень від 02.12.2020 №7482, № 7487, №7488, 08 грудня 2020 року провело фактичну перевірку ТОВ «Денестр» за результатами якої складено Акт від 14.12.2020 №2589/13/01/09/02/25551333 «Про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС».

Перевіркою встановлено порушення суб`єктом господпрювання ТзОВ «Денестр» вимог:

- ст.15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції станом на 01.07.2019) - оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії;

- п.117.3 ст.117 Податкового кодексу України - здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платником акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі висновків акту від 14.12.2020 №2589/13/01/09/02/25551333 Головним управлінням ДПС у Львівській області винесено податкові повідомлення-рішення від 15.01.2021 №2 про застосування штрафних санкцій в сумі 500000,00 грн за платежем Акцизний податок на пальне (код платежу 14021900) та від 15.01.2021 №2 про застосування штрафних санкцій в сумі 160380,00 грн за платежем Акцизний податок на пальне (код платежу 14021900).

За наслідками процедури адміністративного оскарження рішенням ДПС України №9473/6/99-00-06-03-02-06 від 27.04.2021 вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 15.01.2021 №2 та від 15.01.2021 №2 протиправними, звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, за визначеннями, наведеними в ст.1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон № 481/95-ВР) ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; диний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Відповідно до ст.15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

-підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

-підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

-суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Згідно з ст.17 за порушення норм цього Закону № 481/95-ВР щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Цією ж нормою Закону № 481/95-ВР визначено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Положеннями статті 15 Закону № 481/95-ВР передбачено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьомуЗаконідокументів.

Отже, ліцензія на право зберігання пального повинна бути видана органом, визначеним Кабінетом Міністрів України, не пізніше 20 календарних днів з дня одержання визначенихст. 15 Закону № 481/95-ВР документів.

Відповідно до Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 609 від 05 серпня 2015 року (в редакції станом на 01.07.2019) видача ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, як і зберігання пального віднесено до повноважень територіальних органів ДФС.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цьогоЗакону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Разом з тим відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України під реалізацією підакцизних товарів (продукції) розуміються будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу / акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України:

- у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками;

- при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу / акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Згідно з пп.212.1.15 п.212.1 ст.212 Податкового кодексу України платником акцизного податку є особа, яка реалізує пальне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 року №408 «Деякі питання електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» затверджений Порядок електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового згідно з п. 9 Порядку датою реєстрації платника акцизного податку є дата включення його до реєстру платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового, але не раніше ніж 01 липня 2019 року.

Згідно абз. 2 п. 22 підрозділу 5 розд. XX «Перехідні положення ПКУ від 02.12.2010 №2755-VI суб`єкти господарювання, які відповідатимуть визначенню платників податків з 1 липня 2019 року, зобов`язані до 1 липня 2019 року зареєструватись платниками податку та зареєструвати в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового усі акцизні склади, розпорядниками яких такі платники податку будуть станом на 1 липня 2019 року.

Відповідно до пп. 230.1.2, п.230.1.1 ст.230 ПКУ платники податку розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати усі акцизні склади в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

За визначенням, наведеним у пп.14.1.6 ст.14 Податкового кодексу України, акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального. Не є акцизним складом приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Зі змісту аку перевірки слідує, що в ході проведення фактичної перевірки контролюючим органом встановлено, що ТзОВ «Денестр», як суб`єкт господарювання, здійснив торгівлю пальним без наявності ліцензії, а також порушив порядок реєстрації платником акцизного податку, що стало приводом для застосування до нього штрафних санкцій, передбачених абз.9 ч.2 ст.17 Закону №481/95 та п. 117.3 ст.117 ПК України.

Позивач не заперечує та не спростовує фактів відсутності у нього ліцензії на дату здійснення фактичної перевірки та нереєстрації платником акцизного податку, а лише вказує на відсутність таких обов`язків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав на надання позивачем достатнього переліку документів, що спростовують висновки контролючого органу про допущення позивачем порушення податкового законодавства та законодавства, що регулює виробництво та обіг підакцизних товарів.

З наявних у матеріалах доказів слідує, що між ТзОВ «Денестр» (постачальник) та ТОВ «Барлінек Інвест» (покупець) укладено договір поставки №19-5513 від 02.01.2019, яким обумовлено, що постачальник зобов`язується передати (поставити) змащувальну речовину (емульсію), а покупець прийняти та оплатити товар.

Згідно специфікації до договору поставки №19-5513 від 02.01.2019 ТзОВ «Денестр» постачає ТОВ «Барлінек Інвест» товар Емульсія Spezial Reiniger DX9 в каністрах об`ємом 5 л.

Судом слушно враховано, що для безпечного транспортування ємності по 5 літрів були розміщені та упаковані на палети по 200 одиниць. Загальна кількість запакованого для транспортування товару «емульсія SPEZIAL REINIGER DX9» на одній палеті становила 1000 літрів.

Позивачем на розгляд суду зокрема надано товарно- транспортну накладну №ТН від 11.07.2019. У колонці 2 ТТН «Найменування вантажу» зазначено «емульсія SPEZIAL REINIGER DX9 уп. каністра 5 л», у колонці 4 «Кількість місць» зазначено « 3,000», у колонці 7 «Вид пакування» зазначено «палета».

Враховуючи надані пояснення та відповідно до даних згаданої товарно-транспортної накладної вантажовідправник (ТзОВ «Денестр») надав перевізнику (ПТЕП «Автотрансекспедиція») для здійснення доставки вантажоодержувачу (ТОВ «Барлінек Інвест») три палети з товаром «емульсія SPEZIAL REINIGER DX9 уп. каністра 5л».

Також, судом першої інстанції враховано надані на розгляд суду в підтвердження розфасування товару «емульсія SPEZIAL REINIGER DX9» в ємності по 5 літрів ТзОВ «Денестр» первинні документи документи:

- картка рахунку: 281 Головний склад з 01.06.2019 - 31.08.2019;

- оборотно-сальдова відомість по рахунку з 01.06.2019 - 31.08.2019;

- картка рахунку: 26 Головний склад з 01.06.2019 - 31.08.2019;

- Оборотно-сальдова відомість по рахунку: 26 з 01.06.2019 - 31.08.2019;

- Накладна №31 від 27.06. 2019 від ФОП ОСОБА_1 .

Окрім того, згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Барлінек Інвест» наданого на адвокатський запит від 24.05.2021, між ТзОВ «Барлінек Інвест» та ТзОВ «Денестр» укладено договір поставки №19-5513 від 02 січня 2019 року. До договору була укладена специфікація, якою замовлено Емульсію Spezial Reiniger DX 9 у кількості 3000 л у 5-ти літрових каністрах на загальну суму 160380, 00 гривень. Розрахунки між сторонами проведено в повному обсязі. Під час поставки товару були підписані ТТН та видаткова накладна. Поставка здійснювалась на умовах DAP Вінниця. Поставка замовленого товару відбулась 11 липня 2019 року у повному обсязі - 3 000 літрів у попередньо замовленій тарі - каністрах по 5 літрів.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Денестр» не здійснювало реалізацію пального, не є власником акцизного складу, відповідно у нього не виникав обов`язок отримання ліцензії на провадження діяльності із реалізації і зберігання пального, а також реєстрації в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Матеріали справи не містять належних і достатніх доказів на підтвердження висновків контролюючого органу порушення позивачем вимог ст.15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР (в редакції станом на 01.07.2019) та п. 117.3 ст.117 Податкового кодексу. Натомість, доводи позивача щодо неправомірності рішень податкового органу на підставі наданого позивачем переліку документів підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Слід зазначити, що наявність розбіжністей між товарно-транспортними накладними, на які покликається скаржник, не є безумовною піставою вважати допущення позивачем згаданих порушень, оскільки товарно-транспортна накладна не є первинним документом.

Суд поділяє висновки суду першої інстанції, що продаж 200 одиниць 5-ти літрових ємностей «емульсія Spezial Reiniger DX 9», запакованих на одній палеті, не може трактуватись як продаж 1000 л товару одним об`ємом, так як в даному випадку споживчою тарою є саме 5 л ємність.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 15.01.2021 №2 та від 15.01.2021 №2 не можуть вважатись правомірними, що має наслідком їх скасування.

Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості рішень відповідача на відповідність критеріям правомірності, визначених ч.2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню у відповідній частині.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства Україниапеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі №380/7651/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний