Справа № 2а-11393/11/2670
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2011-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 вересня 2011 року 09:55 № 2а-11393/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В при секретарі судового засідання Мудрик Ю.М., за участю представників сторін:

від позивача: Савіська Юрія Володимировича

від відповідача: Щипициної Ірини Володимирівни

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київський завод металоконструкцій №2»

до Державної служби з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України

про зобов`язання надати інформацію,

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16 вересня 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київський завод металоконструкцій №2»звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України про зобов`язання надати інформацію.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Державною службою з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України протиправно, без наявності правових підстав, відмовлено у задоволенні інформаційного запиту товариства з обмеженою відповідальністю «Київський завод металоконструкцій №2»від 24.06.2011 №126 щодо надання копії протоколу наукової ради з питань охорони культурної спадщини та копії висновку експертної комісії центрального органу виконавчої влади.

Відповідач проти позову заперечив із посиланням на те, що запитувана позивачем інформація є службовою та відноситься до інформації з обмеженим доступом, оскільки передує публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору купівлі-продажу нежилих будівель від 12.10.2007 та реєстраційного посвідчення комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна»№036976 товариство з обмеженою відповідальністю «Київський завод металоконструкцій №2»є власником будівель, розташованих за адресою: місто Київ, вулиця Рибальська, 2 «Б», «В», «Г».

За посиланням позивача, що не спростовано відповідачем, Головне управління культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 02.04.2010 своїм листом повідомило товариство з обмеженою відповідальністю «Київський завод металоконструкцій №2» про те, що згідно з наказом Міністерства культури і туризму України від 15.04.2008 №424/1/16-08 будинок по вулиці Рибальській 2 «Б`внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток містобудування та архітектури місцевого значення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київський завод металоконструкцій №2»листом від 04.11.2010 №155 звернулось до Міністерства культури і туризму України із запитом про надання для ознайомлення копій наказу Міністерства культури і туризму України від 15.04.2008 №424/1/16-08, копії протоколу наукової ради з питань охорони культурної спадщини та копію висновку експертної комісії центрального органу виконавчої влади, згідно з якими два корпуси будинку по вулиці Рибальській 2 «Б`визнано об`єктами культурної спадщини.

Листом від 30.11.2010 №22-3533/35 Державною службою з питань національної культурної спадщини на адресу позивача надіслано витяг з наказу Міністерства культури і туризму від 15.04.2008 №424/1/16-08 та витяг з додатку 1 до нього.

Листом від 24.06.2011 №126 товариство з обмеженою відповідальністю «Київський завод металоконструкцій №2» звернулось до Державної служби з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України із запитом про надання для ознайомлення копії протоколу наукової ради з питань охорони культурної спадщини та копію висновку експертної комісії центрального органу виконавчої влади, згідно з якими два корпуси будинку по вулиці Рибальській 2 «Б`визнано об`єктами культурної спадщини.

У свою чергу, листом від 11.07.2011 №22-1514/35 Державна служба з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України повідомила позивача про неможливість надання вказаних документів, у зв`язку з тим, що запитувана позивачем інформація є службовою та відноситься до інформації з обмеженим доступом, оскільки передує публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації»(далі за текстом - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 6 Закону інформацією з обмеженим доступом є, зокрема, службова інформація.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 9 Закону до службової може належати інформація, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Згідно з частиною третьою названої статті перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

На виконання вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації`наказом Міністерства культури України від 09.06.2011 №432/0/16-11 затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію (далі за текстом -Перелік).

Відповідно до пункту 12 Переліку до відомостей, що становлять службову інформацію відноситься інша інформація, пов`язана з процесом прийняття рішень Міністерством і передує публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

У свою чергу, згідно з положеннями Переліку доступ до таких документів обмежується при наявності сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Вказане кореспондується з приписами частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Аналізуючи доводи Державної служби з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України щодо наявності у запитуваної позивачем інформації статусу інформації з обмеженим доступом, суд вказує на наступне.

Виходячи із змісту частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації`необхідною умовою обмеження доступу до інформації є дотримання сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частинами сьомою-восьмою вказаної статті діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Положення частини восьмої статті 319 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями Закону України «Про охорону культурної спадщини», аналіз приписів яких свідчить про те, що при наданні об`єкту статусу об`єкту культурної спадщини, обсяг прав власника такого об`єкту підлягає обмеженню.

В той же час, Державною службою з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України не доведено наявності сукупності зазначених у частині другій статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації`вимог для обмеження позивача як власника об`єкту нерухомого майна у доступі до інформації, що стосується його майна.

Одночасно з викладеним, суд вказує на необґрунтованості доводів відповідача щодо наявності у запитуваної позивачем інформації ознак, які були б визначальними для її характеристики як інформації, пов`язаною з процесом прийняття рішень Міністерством та такої, що передує публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Так, відповідно до пункту 12 Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1760, відповідність кожного об`єкта культурної спадщини критеріям, зазначеним у пунктах 10 і 11 цього Порядку, оцінюється науковими (вченими) радами установ та організацій, діяльність яких пов`язана з охороною культурної спадщини. За результатами оцінки оформляється протокол, де зазначається, яким саме критеріям відповідає кожен об`єкт культурної спадщини.

Згідно з пунктом 13 Порядку після отримання протоколу, зазначеного у пункті 12, центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини у п`ятиденний термін передає його разом з обліковою документацією на розгляд утвореної у цьому органі експертної комісії. Експертна комісія готує у п`ятиденний термін висновок щодо об`єкта культурної спадщини. Висновок підлягає затвердженню науково-методичною радою центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини. Зазначений висновок є підставою для занесення пам`ятки до Реєстру.

Аналіз вказаних норм, свідчить про те, що протокол науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини та висновок експертної комісії центрального органу виконавчої влади в першу чергу є документами, на підставі яких уповноважений орган приймає рішення про занесення пам`ятки до Реєстру. Більш того, вказані документи містять інформацію, яка безпосередньо стосується інтересів власника об`єкта культурної спадщини. Той факт, що у часовому проміжку факт створення таких документів передує факту прийняття уповноваженим органом рішення, не є підставою для віднесення інформації, що міститься в них, до інформації, визначальною ознакою якої є така, що передує прийняттю рішень.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що Державною службою з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України не доведено наявності сукупності передбачених частиною другою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації`вимог для обмеження позивача як власника об`єкту нерухомого майна у доступі до інформації, що стосується його майна, а також зважаючи на те, що відповідачем не доведено наявності у запитуваної позивачем інформації ознак, які були б визначальними для її характеристики як інформації, пов`язаною з процесом прийняття рішень Міністерством та такої, що передує публічному обговоренню та/або прийняттю рішень, суд дійшов висновку, що запитувана позивачем інформація не є інформацією з обмеженим доступом.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації`публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Київський завод металоконструкцій №2»є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Зобов`язати Державну службу з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України надати товариству з обмеженою відповідальністю «Київський завод металоконструкцій №2»копію протоколу науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини та копію висновку експертної комісії центрального органу виконавчої влади, згідно з яким два корпуси будинку по вулиці Рибальський 2-Б у місті Києві визнані об`єктами культурної спадщини.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Аріна Володимирівна Літвінова