Справа № 672/1178/21
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 672/1178/21

Головуючий у 1-й інстанції: Федорук І.М.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

12 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Гаджука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора сектору реагування патрульної поліції ВПД №1 Хмельницького РУП Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Оседці Сергія Вікторовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

у листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора сектору реагування патрульної поліції ВПД №1 Хмельницького РУП Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Оседці Сергія Вікторовича про скасування постанови серії БАБ №611152 від 14 жовтня 2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі.

30 листопада 2021 року Городоцький районний суд Хмельницької області прийняв рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000262 від 05.11.2019 року порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України з підстав того, що 05.11.2019 року близько 18:00 год. Водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer» державний номер НОМЕР_1 , рухаючись в межах м. Городок Хмельницької області по вул. Шевченка в напрямку від вул. А.Мендилеєва до вул. Гончара, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який перетинав проїзну частину з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля «Mitsubishi Lancer» у невстановленому місці.

30 вересня 2021 року старшим слідчим в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області О.А. Крищук винесено постанову про закриття провадження №0000262 від 05.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні громадянина ОСОБА_1 складу даного кримінального правопорушення.

Також, у резолютивній частині даної постанови вирішено, зокрема, копії матеріалів кримінального провадження направити до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області для вирішення питання про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Так, у вказаній постанові зазначено про те, що досудовим розслідуванням встановлено, що в момент виникнення ДТП водій ОСОБА_1 рухався за кермом автомобіля «Mitsubishi Lancer» державний номер НОМЕР_1 із швидкістю 50 км/год чим недотримався вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості - 40 км/год» порушив п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху України, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин, 14.10.2021 року відповідачем винесено постанову серії БАБ №611152, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно вказаної вище постанови, 05.11.2019 о 18 год. 30 хв. В м. Городок по вул.. Шевченка, 60, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» державний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості - 40 км/год» порушив п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Непогоджуючись із вказаною постановою позивач оскаржив її до суду.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цьогоЗакону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП України визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, із аналізу вказаної норми встановлено, що відповідальність настає у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Статтею 251 КУпАП України визначено, щодоказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із матеріалів справи встановлено, що ділянці дороги на якій рухався позивач було обмеження швидкості 40 км/год, проте в матеріалах справи відсутні докази у підтвердження того, що позивач рухався зі швидкістю більше 60 км/год, за що наступає відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 122 КАС України.

При цьому, у постанові про закриття провадження кримінального провадження старшим слідчим в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області О.А. Крищук зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 50 км/год. Також, в матеріалах справи міститься висновок експерта у якому не встановлено з якою швидкістю рухався позивач.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів відповідача про наявність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП, які жодним письмовим доказом не підтверджені.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного вище, а також враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 сплаченого ним судового збору в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 1135,00 грн.

Стосовно відшкодування витрат на отримання правничої допомоги, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 вказаного Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень ст. 134 КАС України встановлено, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з п.п. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, позивачем до суду першої інстанції для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було подано наступні документи: договір про надання правової допомоги від 28.10.2021 року та договір про внесення змін до договору від 15.11.2021; акт приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) від 19.11.2021 року; звіт про витрачений час на надання правничої допомоги; рахунок-фактуру №14/21 від 19.11.2021 року на суму 16500,00 грн.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що дана справа про адміністративне правопорушення за складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами та законодавством, яке регулює спірні правовідносини, підлягає вирішенню з особливостями, визначеними ст.286 КАС України, позовна заява не містить складного правового аналізу, оскільки не є складною і не потребує глибокого вивчення правової бази та судової практики.

Аналіз наведених приписів свідчить про те, що у разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із наведеними у ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями суд вправі зменшити розмір витрат на правничу допомогу за клопотанням іншої сторони.

Тобто, положення частин 5, 6, та 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України застосовуються у тих випадках, коли адвокатом надавались послуги (виконувались роботи), проте розмір таких неспівмірний із деякими критеріями.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, суд виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

При цьому, згідно постанови про адміністративне правопорушення серії БАБ №611152 від 14.10.2021, розмір адміністративного стягнення у вигляді штрафу становив 340 грн., що майже в 49 раз менша за суму понесених позивачем витрат на отримання правової допомоги.

При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16500 грн. колегія суддів враховує вимоги п. 4 ч. 5 ст. 134 КАС України, сума накладеного стягнення (ціна позову) 340 грн., відсутність впливу вирішення даної справи на репутацію позивача та відсутність публічного інтересу до даної справи. Більше того, позовна заява по даній категорії справ є типовою і не потребує складних правових досліджень.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 2500 грн., що відповідає вимогам розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2021 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора сектору реагування патрульної поліції ВПД №1 Хмельницького РУП Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Оседці Сергія Вікторовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАБ №611152 від 14.10.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (29017, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7, ЄДПРОУ 40108824) сплачений судовий збір в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 1135,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.