Справа № 207/3179/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2022 року м. Дніпросправа № 207/3179/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.09.2021 р. (суддя Скиба С.А.) в справі № 207/3179/21 за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мазура Германа Євгеновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мазура Германа Євгеновича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 4484374 від 14.07.2021 р. про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.09.2021 р. позов задоволено, скасовано постанову інспектора УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мазура Г.Є. від 14 липня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 510 гривень, справу про адміністративне правопорушення закрито.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що судом першої інстанції не направлено відповідачу копію позовної заяви із додатками до неї, тому відповідач був позбавлений можливості викласти свої заперечення та надати відповідні докази. Крім того, апелянт зазначає про дотримання відповідачем процедури накладення адміністративного стягнення, правомірності розгляду справи на місці вчинення правопорушення. Факт вчинення правопорушення підтверджено показаннями поліцейських.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 4484374 від 14.07.2021 р. на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КупАП у вигляді штрафу у сумі 510 грн.

Суд першої інстанції вважав, що відповідачем не доведена правомірність складання постанови та факту скоєння правопорушення з урахуванням того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності рішення, не надано відеозапис адміністративного правопорушення. Також суд першої інстанції вказав про порушення прав позивача, що передбачені ст. 268 КупАП.

Суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14.07.2021 р. інспектором № 1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Мазуром Г.Є. прийнято постанову серії ЕАН № 4484374 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яким за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

За змістом оскарженої постанови 14.07.2021 р. о 05 годині 49 хвилин в м. Дніпро, по вул. Робесп`єра, 45 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ S500, номерний знак НОМЕР_1 , проїхав в крайній лівій полосі на додаткову секцію світлофора не у відповідному напрямку, чим порушив п. 8.7.3 з) Правил дорожнього руху - порушення проїзду на вимкнений сигнал додаткової секції, що забороняє рух у напрямку, вказаному стрілкою, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Постанова не містить відомостей про здійснення фіксування події правопорушення, відомостей про пристрій, на якій здійснювався запис, як й посилання на будь-які інші докази.

Відповідачем та апелянтом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 8.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.7.3 цих Правил визначено, які значення мають сигнали світлофора, зокрема підпункт «з» вказує, що вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Відповідно до частини другої статті 122 КУпАП проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як зазначено вище, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження правомірності рішення та вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 КУпАП.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними доказами у розумінні статті 73 КАС України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що оскаржена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про здійснення будь-якої фіксації факту правопорушення.

Таким чином, в порушення частини другої статті 77 КАС України відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

Враховуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність постанови.

Доводи апелянта про доведеність факту вчинення правопорушення спростовані приведеними вище висновками суду.

Зазначення апелянтом про доведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення поясненнями поліцейських суд визнає безпідставними, адже за відсутності належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів пояснення поліцейських, які, до речі, відсутні в матеріалах справи, не можуть бути єдиними та достатніми доказами доведеності факту скоєння правопорушення.

Аналогічна за змістом позиція викладена Верховним Судом в постановах в справах № 161/5372/17, № 524/5741/16-а.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів є доречними, проте таке порушення не може вважатися порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Частиною третьою статті 317 КАС України визначено перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, а саме:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

В контексті доводів апелянта приведене ним порушення не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, позаяк апелянт не посилається на те, що справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, та не обґрунтовує саме такою підставою апеляційну скаргу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.09.2021 р. в справі № 207/3179/21 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.09.2021 р. в справі № 207/3179/21 за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мазура Германа Євгеновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 10.01.2022 р. та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10.01.2021 р.

Головуючий - суддя В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко