Справа № 620/18124/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 січня 2022 року м. Чернігів Справа № 620/18124/21

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Бородавкіна С.В. перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

08.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) та просить:

- визнати дії та бездіяльність ГУПФУ в Чернігівській області протиправними, а дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) непрофесійними;

- скасувати постанову державного виконавця від 01.09.2021 ВП №59971569 про закінчення виконавчого провадження та вчинити дії для виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі 620/431/19, згідно виконавчого листа від 30.08.2019;

- визначити борг стосовно компенсації грошових коштів згідно індексу споживчих цін (індексу інфляції) за час несвоєчасних виплат за період з 01.01.2016 по серпень 2021 року ГУПФУ в Чернігівській області на його користь у сумі 21572,27 грн.;

- зобов`язати ГУПФУ в Чернігівській області згідно виконавчого листа від 30.08.2019 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі 620/431/19 від 21.03.2019 здійснити нарахування та негайно виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат, які нараховані за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 включно, на суму 77276,23 грн., та несплачену за весь час несвоєчасних виплат;

- встановити судовий контроль (змінити спосіб стягнення) на виконання судового рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі 620/431/19 від 21.03.2019, шляхом зобов`язання ГУПФУ в Чернігівській області надати у 30 денний строк звіт, з моменту набрання рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 20.12.2021 позивачу відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про: визнання дії та бездіяльності ГУПФУ в Чернігівській області протиправними; визначення боргу стосовно компенсації грошових коштів згідно індексу споживчих цін (індексу інфляції) за час несвоєчасних виплат за період з 01.01.2016 по серпень 2021 року ГУПФУ в Чернігівській області на його користь у сумі 21572,27 грн.; зобов`язання ГУПФУ в Чернігівській області згідно виконавчого листа від 30.08.2019 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі 620/431/19 від 21.03.2019 здійснити нарахування та негайно виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат, які нараховані за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 включно, на суму 77276,23 грн., та несплачену за весь час несвоєчасних виплат; встановлення судового контролю (зміни способу стягнення) на виконання судового рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі 620/431/19 від 21.03.2019, шляхом зобов`язання ГУПФУ в Чернігівській області надати у 30 денний строк звіт, з моменту набрання рішенням законної сили.

Ухвалою судді від 20.12.2021 поданий позов в частині позовних вимог про скасування постанови державного виконавця від 01.09.2021 ВП №59971569 про закінчення виконавчого провадження залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, у тому числі, шляхом надання обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

На виконання вказаної ухвали суду від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку, мотивована тим, що у постанові державного виконавця не зазначено порядок та строки її оскарження. Заяву про протиправні дії державного виконавця, в межах виконавчого провадження №59971569, до Відділу примусового виконання він подав своєчасно, на 5й день. Крім того, посилається на положення частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає, що йому необхідний був додатковий час для з`ясування всіх обставин і збору доказової бази.

Додатково позивач зазначив, що у зв`язку із сімейними обставинами 06.10.2021 він виїхав на місце своєї постійної реєстрації у смт. Чорнухине Луганської області, яке розташоване на тимчасово окупованій території, та до м. Чернігів повернувся 16.11.2021.

Однак, вказані доводи суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Зокрема, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина перша статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як свідчать матеріали справи, позивач оскаржує постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №59971569, винесену 01.09.2021. Позивачу стало відомо про порушення його прав 16.09.2021, після отримання спірної постанови, про що ним зазначено у наданих до суду документах. Однак до суду він звернувся 08.12.2021 (згідно відмітки канцелярії суду).

Частиною другою та п`ятою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Крім того, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У той же час, вищенаведені доводи не можуть бути причиною для поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом, оскільки це матиме наслідком необґрунтоване втручання суду у принцип правової визначеності, порушуватиме права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обставин, які б об`єктивно унеможливлювали реалізацію прав щодо своєчасного звернення до суду позивачем не наведено.

Варто зауважити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відповідно до наданих позивачем пояснень, у період з 06.10.2021 по 16.11.2021 він перебував на території тимчасово окупованої Луганської області (на підтвердження чого не надано жодних належних і допустимих доказів), однак до суду він повинен був звернутись у десятиденний термін з 16.09.2021, тобто до 30.09.2021.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вказані позивачем у заяві підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою є неповажними.

За змістом висновку, наведеного Європейським Судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), згідно з якого право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Слід також звернути увагу, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

За наведених обставин, суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, останній не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про скасування постанови повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено 11.01.2022.

Суддя С.В. Бородавкіна