Справа № 340/1858/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 340/1858/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 року

у адміністративній справі № 340/1858/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 року частково задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №46 від 21.10.2020 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , яким зменшено відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 88% до 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, призначеного судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи з 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки Господарського суду Кіровоградської області від 06.08.2020 року №69, а також виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 судом відмовлено, і стягнуто на користь позивача здійснені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 454,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем у справі з підстав помилкового застосування норм матеріального права та обґрунтування судом своїх висновків не доведеними обставинами, і не врахуванням правової позиції Верховного Суд викладеної у рішенні від 16.06.2020 по зразковій справі № 620/1116/20, в якій зазначено, що з дати ухвалення Конституційним Судом України від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402 (далі Закон - №1402) не містить норм, які б по різному визначає порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі, яке просить скасувати в частині задоволені вимог позивача та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що справа № 620/1116/20 підпадає під ознаки типової адміністративної справи, яка розглянута Верховним Судом 16.06.2020 року, а відтак апеляційним судом має бути враховано, що відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону №1402, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, а перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу пенсійним органом було здійснено відповідно ч. 3 та ч.4 статті 142 Закону № 1402, і в саме такому розмірі - 74 відсотків, проводиться виплата позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як це передбачено ч. 3 ст. 142 Закону № 1402, та виходячи із його стажу на посаді судді, що згідно наданих ним документів складає 24 роки 2 місяця 20 днів. Оскільки перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці гр. ОСОБА_1 здійснено на підставі довідки від 06.08.2020 № 69 і на виконання судового рішення по справі № 340/3504/20: з 19.02.2020 протоколом (рішенням) від 21.10.2020 № 46, та з 01.03.2020 протоколом (рішенням) від 10.11.2020 №46, вважає, що законних підстав для здійснення повторного перерахунку пенсії на підставі довідки Господарського суду Кіровоградської області №69 від 06.08.2020, немає, адже протокол (рішення) від 10.11.2020 №46 є чинним.

При цьому, відповідач в апеляційній скарзі наголошує, що здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу у розмірі 58% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, головне управління діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а для застосування розміру 88 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, до чого зобов`язано відповідача рішенням суду у цій справі, немає ніякої підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, але з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання, втратив чинність. Оскільки діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного довічного грошового утримання, використовувати для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання неможливо.

Головне управління вважає, що задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання

Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88%, суд першої інстанції вибірково застосував норми різних законів, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права, а сам перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453- VI. До спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у рішенні від 01.11.2018 року по зразковій справі № 0640/3835/18 (адміністративне провадження № Пз/9901/52/18), де наголошено на недопустимості нерівного, неоднакового, різного підходу до визначення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність наданої їм правої оцінки і застосування до них норм матеріального права, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апелянта, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював суддею та був звільнений з посади судді господарського суду Кіровоградської області у зв`язку з поданням заяви про відставку постановою Верховної Ради України №1515-VІІІ від 08.09.2016 року. Стаж роботи на посаді судді складав 24 роки (а.с.56). Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи з розрахунку 88% суддівської винагороди діючого судді, який працює на відповідній посаді - позивачу призначено Кіровоградським об`єднаним УПФУ Кіровоградської області за заявою позивача з 26.09.2016 року (а.с.36), з подальшим перерахунком органами Пенсійного фонду щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи із 88% суддівської винагороди діючого судді, який працює на відповідній посаді у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючих суддів.

Разом з тим, за заявою позивача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі складеної Господарським судом Кіровоградської області довідка №69 від 06.08..2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 18.02.2020 року (а.с.100), ГУ ПФУ в Кіровоградській області було прийнято рішення, якими відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі вказаної довідки (а.с.95зв.-97), у зв`язку з чим позивач звертався до суду, і рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №340/3504/20 було визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 06 березня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18 серпня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 19 лютого 2020 року на підставі довідки Господарського суду Кіровоградської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06 серпня 2020 року №69 і виплатити кошти з урахуванням раніше отриманих за цей же період (а.с.15-16).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на виконання вказаного рішення суду ГУ ПФУ в Кіровоградській області у вересні 2020 року протоколом №46 від 30.09.2020 року здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19.02.2020 року, обчислено його розмір виходячи з 88% суми суддівської винагороди, вказаної у довідці господарського суду Кіровоградської області №69 від 06.08.2020. (а.с.97зв.-98).

В подальшому відповідачем згідно рішення №46 від 21.10.2020 року здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19.02.2020 року, з обчисленням його розміру виходячи з 58% суми суддівської винагороди, вказаної у довідці господарського суду Кіровоградської області №69 від 06.08.2020 (а.с.100зв.-101).

Позивач, вважаючи, що дії відповідача, якими зменшено розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 88% до 58% та проведено перерахунок належного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 у розмірі 58%, протиправними, порушує його права та інтереси, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції правильно брав до уваги положення ч.2 ст.19, ч.1 та ч.3 ст. 46, ст.64, ст.152 Конституції України; та керувався положеннями ч.3 ст.141 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 року (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року, яка застосовується з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016); ст.142 Закону №1402-VIII; п.22 п.23 Розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII (які було виключено Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" №193-IX від 16.10.2019 року, який набрав чинності 07.11.2019 року), п.25 Розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII (який визнано неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020).

Також судом першої інстанції обґрунтовано враховувалася правова позиція Верховного Суду щодо перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, сформульована у постанові від 16.06.2020 року по зразковій справі №620/1116/20 (№Пз/9901/5/20), згідно якої: зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, а з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року №2-р/2020 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі №2-р/2020, у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІI, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII. Відповідно правильно, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 19 лютого 2020 року, на підставі довідки господарського суду Кіровоградської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06 серпня 2020 року №69 та виплатити кошти з урахуванням раніше отриманих за цей же період.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, відповідач здійснив у жовтні 2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, призначеного позивачу як судді у відставці на виконання рішення суду з 19.02.2020 року, обчисливши його у розмірі 58% від суддівської винагороди, вказаної у довідці господарського суду Кіровоградської області №69 від 06.08.2020 року. При цьому, відповідач, як свідчить лист від 22.02.2021 №1100-0304-8/9045 (а.с.23), керувався нормою частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII. Отже, враховуючи, що стаж роботи позивача на посаді судді становив 24 роки 2 місяці 20 днів, розмір щомісячного довічного грошового отримання був розрахований відповідачем виходячи з 58% (50% + (24 - 20) х2%).

Разом з тим, суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі звернув увагу на те, що ОСОБА_1 отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 26.09.2016, а зміна відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, що призначалася позивачу відповідно до Закону №2453-VI, відбулася вже після призначення та перерахунків щомісячного довічного грошового утримання позивача, а саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020, що на переконання суду першої інстанції згідно ч.1 ст.58, ст.22 Конституції України та рішень Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року, №3-рп/2001 від 05.04.2001 року свідчить, що при перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці на підставі положень Закону №2453-VI, його розмір має обчислюватися, виходячи із розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у відсотках, право на які особа набула на момент виходу у відставку, і їх розмір не може бути зменшений наступними змінами в законодавстві. Наведене суд першої інстанції вважає підтверджує протиправність застосування пенсійним органом відсоткового показника, передбаченого частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII, до здійсненого позивачем перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України, і відповідно, стосується призначення нового щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не перерахунку раніше призначеного.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці змінною величиною є лише розмір довічного грошового утримання, натомість відсоткове значення розміру довічного грошового утримання, яке обчислювалося при його призначенні, є незмінним, а на підтвердження вказаної позиції суд послався на висловлену Верховним Судом у постановах від 06 березня 2019 року по справі №638/12586/16-а та від 11 лютого 2020 року по справі №200/3958/19-а, відповідно до якої правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції визнав, що здійснюючи з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці у зв`язку з підвищенням суддівської винагороди, відповідач протиправно зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача, призначеного та виплачуваного у розмірі 88% відповідних сум суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, до 58% відповідних сум суддівської винагороди, що призвело до порушення права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у розмірі, встановленому законодавством.

Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці на підставі п.25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача має обчислюватися, виходячи із розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у відсотках, право на які особа набула на момент виходу у відставку, і їх розмір не може бути зменшений наступними змінами в законодавстві, а застосування відсоткового показника, передбаченого ч.3 ст.142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», до перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача є протиправним, оскільки стосується призначення нового щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не перерахунку раніше призначеного, а при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці змінною величиною є лише розмір довічного грошового утримання, натомість відсоткове значення розміру довічного грошового утримання, яке обчислювалося при його призначенні, є незмінним.

У даному випадку суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що після прийняття рішення Конституційним Судом України від 18.02.2020 року №2-р/2020 умови призначення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці є однаковими, як для суддів, які не проходили кваліфікаційне оцінювання, так і тих, які пройшли кваліфікаційне оцінювання, що, у свою чергу, не порушує гарантії незалежності суддів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, у межах спірних правовідносин, просив відповідача здійснити перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, як це передбачено ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII, але виходячи із 88% відповідних сум суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, які були йому визначені пенсійним органом з вересня 2016 року при призначенні щомісячного грошового утримання судді у відставці.

При цьому, позивач у цій справі не оскаржує факт врахування пенсійним органом при призначенні у 2016 році грошового утримання суддів у відставці лише 24 років його судівського стажу з яких і було визначено 88% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді. Також позивач не оскаржував раніше та не оскаржує у цій справі факт неврахування пенсійним органом починаючи з 2016 року до суддівського стажу інших періодів із його загального стажу, який станом на 26.09.2016 року становив 37 років 2 місяця та 28 днів, в тому числі і періоду його військової служби, що в свою чергу позбавляє апеляційну інстанцію виходити за межі позовних вимог та можливості обговорення питання протиправності включення пенсійним органом із загального стажу позивача 37 років 2 місяця та 28 днів - тільки періоду його роботи на посаді судді 24 роки.

Отже, оскільки у цій справі апеляційний суд має можливість перевірити рішення суду першої інстанції, ухваленого в межах заявлених позивачем вимог, судова колегія саме і акцентує увагу на спірному у цій справі питанні «відсоткового розміру» суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, який застосовано пенсійним органом (58%) та судом першої інстанції (885), тому у вказаній площині наголошує, що положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, якими було запроваджено різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийшли у відставку до 30 вересня 2016 року та суддям, які виходять у відставку після 30 вересня 2016 року, були визнанні неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №22/2020.

При цьому, колегія суддів зазначає, що правовідносини стосовно перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як на час виникнення спору (жовтень 2020) так і на теперішній час регулюються частиною четвертою статті 142 Закону №1402-VIII, якої встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, але з урахуванням частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII, яка чітко визначає, що щомісячне довічне грошове утримання має виплачуватися судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, із збільшенням на два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання.

Зміна відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі ст.142 Закону №1402-VIII, жодним чином не порушує права позивача, оскільки за рахунок збільшення розміру суддівської винагороди станом на 18 лютого 2020 року, що враховується при перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, значно збільшується і розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який підлягає перерахунку згідно ч.3 ст.142 Закону № 1402-VIII та виплаті позивачу виходячи із 58 відсотків винагороди працюючого судді на відповідній посаді, з урахуванням 24 років суддівського стажу позивача (з обчисленням яких позивач погодився та не оскаржує), з яких 20 років - є 50%; і 4 роки - по 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, що у загальному розмірі і становить - 58%.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інше застосування положень частини 4 статті 142 Закону № 1402-VIII ставить діючих суддів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання та відпрацювали на посаді судді щонайменше три роки, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року.

Відтак, апеляційний суд вважає, що задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 88% від суддівської винагороди діючого судді, суд першої інстанції вибірково застосував норми різних законів, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято з порушенням норм матеріального права, і тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 року - скасувати.

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник