Справа № 340/526/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 340/526/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року

у адміністративній справі № 340/526/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 , а саме, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача із 90 відсотків до 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області від 10.03.2020 року №211, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 виходячи із 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та виплату з урахуванням фактично виплачених сум, а рішення суду в частині виплати щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у межах суми утримання за один місяць допущено до негайного виконання, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подати протягом 15-ти днів з дня отримання судового рішення звіт про його (рішення) виконання, а також стягнуто на користь позивача понесені нею судові витрати (судовий збір) у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав помилкового застосування норм матеріального права та обґрунтування судом своїх висновків не доведеними обставинами, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі, яке просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу пенсійним органом було здійснено виходячи із раніше встановленого відповідно до протоколу № 6754 від 05.10.2016 стажу на посаді судді, який становить 25 років 3 місяця 12 днів і на підставі якого було призначено та з 24.09.2016 року щомісячно виплачувалося щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що на протязі 2016-2021 р.р. позивачем не оспорювалося, а обрахунок її суддівського стажу без включення періоду перебування на посаді судді в країні Узбекистану у визначеному законом порядку не оскаржувала. Також апелянт звертає увагу на те, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року у справі №340/3178/20 визнавалася протиправною відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про розмір суддівської винагороди від 10.03.2020 року №211 та заяви позивача, подача якої було обумовлено винесенням рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 р. №2-р/2020, при цьому відповідач зобов`язувався вказаним рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 р. відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області № 211 від 10 березня 2020 року, але без зазначення відсоткового значення суддівської винагороди, тому на виконання вказаного судового рішення перерахунок позивачу було здійснено відповідно до вимог ч.3 та ч.4 ст.142 Закону № 1402 з урахуванням її стажу на посаді судді - 25 років 3 місяця 12 днів, що за підрахунком пенсійного органу складає 60 відсотків (50% + 10% за п`ять років) грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час перерахунку за довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області № 211 від 10 березня 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечує проти задоволення вимог апелянта вказуючи на безпідставність зменшення пенсійним органом з 90% до 60% відсоткового значення грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також на незаконність врахування під час перерахунку їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стажу суддівського стажу, оскільки її стаж на посаді судді був визначений при виході у відставку, і з цього стажу їй після виходу у відставку було визначено розмір щомісячного довічного утримання судді у відставці, яке вона отримує перебуваючи на обліку з 27 вересня 2016 року у розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ. У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 08 липня 2020 року вона зверталася до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додавала видану Територіальним управлінням ДСА в Кіровоградській області довідку від 10.03.2020 року № 211, а внаслідок винесення відповідачем рішення № 15 від 09.07.2020 року про відмову у здійсненні перерахунку, за її позовом Кіровоградським окружним адміністративним судом було винесено рішення від 17.09.2020 року, яким визнано протиправним рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 09.07.2020 року та зобов`язано відповідача провести перерахунок призначеного мені щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 19 лютого 2020 року на підставі довідки ТУ ДСА України в Кіровоградській області від 10 березня 2020 року №211. В цьому рішенні суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок у розмірі 90% є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 15 від 09.07.2020 року не змінювався відсотковий розмір довічного грошового утримання, а тому між сторонами не виник спір у цій частині. Разом з тим, на виконання зазначеного судового рішення відповідачем здійснено перерахунок щомісячного працюючого судді на відповідній посаді, та рішенням від 27.10.2020 року за № 15 перераховано раніше призначене їй довічне грошове утримання виходячи із 60% розміру грошового утримання працюючого судді, що і стало підставою для звернення до суду у цій справі за захистом її прав. Одночасно, позивач вказує на її необізнаність про самостійне зменшення пенсійним органом її загального стажу на посаді судді до 25 років 3 місяця 12 днів. Про вказаний факт їй стало відомо лише в березні 2021 року з відзиву відповідача у цій справі. До цього вона вважала, що їй враховано стаж судді у відповідності до розрахунку стажу судці, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеному 23.09.2016 року на день видання наказу про відрахування зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку та протоколу пенсійного органу № 6754 від 05.10.2016 року, з якого вбачається, що до її загального стажу роботи станом на 23.09.2016 року зараховано - 29 років 08 місяців 04 днів, який включає роботу: на посаді народного судді Хамзинського району м. Ташкенту, Узбекистан за період з 24.12.1986 р. по 18.01.1993 року - 6 років 26 днів; на посаді консультанта 1 категорії управління юстиції Кіровоградської адміністрації з 17.02.1993 р. по 30.05.1993 р. - 03 місяця 14 днів; на посаді заступника начальника управління юстиції по судовій роботі Кіровоградської облдержадміністрації з 31.05.1993 р. по 19.02.1996 р. - 02 роки 08 місяців 20 днів; на посаді судді Ленінського районного суду м. Кіровограда з 20.02.1996 р. по 23.09.2016 р.- 20 років 07 місяців 04 дня. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки пенсійний орган зменшивши відсоткове значення розміру щомісячного довічного утримання, яке обчислювалося при його призначенні, відповідач тим самим перевищив свої повноваження та свавільно скасував набутий нею рівень матеріального забезпечення у відставці, порушив легітимні очікування позивача на її отримання та принцип правової визначеності. Позивач вважає, що приведення відсоткового значення раніше призначеного довічного грошового утримання судді у відставці у відповідність з Законом № 1402 законодавець міг би врегулювати у Перехідних положеннях до даного Закону, проте таке правове регулювання відсутнє. Не передбачена можливість зменшення відсоткового значення раніше призначеного довічного грошового утримання і Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судцям у відставці органами Пенсійного фонду України. Також позивач наголошує на відсутності у відповідача права брати на себе функцію законодавчого органу та на власний розсуд перераховувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за правилами його призначення, передбаченими ч.3 ст.142 Закону № 1402, оскільки фактично така дія не є перерахунком, а є новим призначенням щомісячного довічного грошового утримання та протирічить рішенню Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року, яким зобов`язано відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. Дії ГУ Пенсійного фонду України в Кіровоградській області порушують мої права та інтереси, дає підстави для визнання протиправним та скасування рішення № 15 від 27.10.2020 року, яким фактично здійснено не перерахунок призначеного мені довічного грошового утримання, як-то зобов`язано вчинити відповідача судовим рішенням, а нове призначення, з зазначенням не відповідності дійсності мого стажу судці, який дає право на відставку, зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 60% та проведено перерахунок належного їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 р. у розмірі 60% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Виходячи з наведеного, позивач вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В цьому рішенні суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок у розмірі 90% є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 15 від 09.07.2020 року не змінювався відсотковий розмір довічного грошового утримання, а тому між сторонами не виник спір у цій частині. Разом з тим, на виконання зазначеного судового рішення відповідачем здійснено перерахунок щомісячного працюючого судді на відповідній посаді, та рішенням від 27.10.2020 року за № 15 перераховано раніше призначене їй довічне грошове утримання виходячи із 60% розміру грошового утримання працюючого судді, що і стало підставою для звернення до суду у цій справі за захистом її прав. Одночасно, позивач вказує на її необізнаність про самостійне зменшення пенсійним органом її загального стажу на посаді судді до 25 років 3 місяця 12 днів. Про вказаний факт їй стало відомо лише в березні 2021 року з відзиву відповідача у цій справі. До цього вона вважала, що їй враховано стаж судді у відповідності до розрахунку стажу судці, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеному 23.09.2016 року на день видання наказу про відрахування зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку та протоколу пенсійного органу № 6754 від 05.10.2016 року, з якого вбачається, що до її загального стажу роботи станом на 23.09.2016 року зараховано - 29 років 08 місяців 04 днів, який включає роботу: на посаді народного судді Хамзинського району м. Ташкенту, Узбекистан за період з 24.12.1986 р. по 18.01.1993 року - 6 років 26 днів; на посаді консультанта 1 категорії управління юстиції Кіровоградської адміністрації з 17.02.1993 р. по 30.05.1993 р. - 03 місяця 14 днів; на посаді заступника начальника управління юстиції по судовій роботі Кіровоградської облдержадміністрації з 31.05.1993 р. по 19.02.1996 р. - 02 роки 08 місяців 20 днів; на посаді судді Ленінського районного суду м. Кіровограда з 20.02.1996 р. по 23.09.2016 р.- 20 років 07 місяців 04 дня. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки пенсійний орган зменшивши відсоткове значення розміру щомісячного довічного утримання, яке обчислювалося при його призначенні, відповідач тим самим перевищив свої повноваження та свавільно скасував набутий нею рівень матеріального забезпечення у відставці, порушив легітимні очікування позивача на її отримання та принцип правової визначеності. Позивач вважає, що приведення відсоткового значення раніше призначеного довічного грошового утримання судді у відставці у відповідність з Законом № 1402 законодавець міг би врегулювати у Перехідних положеннях до даного Закону, проте таке правове регулювання відсутнє. Не передбачена можливість зменшення відсоткового значення раніше призначеного довічного грошового утримання і Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судцям у відставці органами Пенсійного фонду України. Також позивач наголошує на відсутності у відповідача права брати на себе функцію законодавчого органу та на власний розсуд перераховувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за правилами його призначення, передбаченими ч.3 ст.142 Закону № 1402, оскільки фактично така дія не є перерахунком, а є новим призначенням щомісячного довічного грошового утримання та протирічить рішенню Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року, яким зобов`язано відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. Дії ГУ Пенсійного фонду України в Кіровоградській області порушують мої права та інтереси, дає підстави для визнання протиправним та скасування рішення № 15 від 27.10.2020 року, яким фактично здійснено не перерахунок призначеного мені довічного грошового утримання, як-то зобов`язано вчинити відповідача судовим рішенням, а нове призначення, з зазначенням не відповідності дійсності мого стажу судці, який дає право на відставку, зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 60% та проведено перерахунок належного їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 р. у розмірі 60% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Виходячи з наведеного, позивач вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача та наведені у відзиві доводи позивача, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність наданої їм правової оцінки і застосування до них норм матеріального права, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача в частині лише його вимог про скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного.э

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору в даній справі є зменшення призначеного відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача із 90 відсотків до 60 відсотків під час перерахунку раніше встановленого позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до протоколу №6754 від 05.10.2016 року (а.с.32), що відбулося після її звільнення з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда у зв`язку з виходом у відставку з 23.09.2016 року (а.с.46-62, 63). Відповідно до вказаного предмету спору, судом першої інстанції обговорювалися обставини та підстави здійсненого відповідачем на виконання рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року у справі №340/3178/20 перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 р. відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області № 211 від 10 березня 2020 року та виплатити з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період (а.с.11-13).

Так, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернулася до суду за захистом своїх прав внаслідок зменшення відповідачем 90% розміру суддівської винагороди при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 із застосуванням до такого перерахунку ставки в 60% від суддівської винагороди працюючого судді (50% + 10% за п`ять років), тому спираючись на положення: ст.19, ст.126, ст.130 Конституції України; ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VII (далі - Закон № 2453-VII); ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 02.03.2015 р. №213-VIII; Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 р. №192-VIII; і Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 у справі №1-8/2016 в частині визнання неконституційною ч.3 ст.141 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 213-VIII та необхідності застосування ч.3 ст141 Закону № 2453-VI до внесення змін Законом № 213-VIII, тобто у редакції Закону № 192-VIII - суд першої інстанції визнав, що щомісячне довічне грошове утримання позивача має нараховуватися в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді з нарахуванням за кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді 2-х відсотків заробітку без перевищення загального показника, що, у її випадку, склало 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання оскільки у відставку позивач вийшла 8 вересня 2016 року, тобто в період дії положень ч.3 ст141 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII.

При цьому, суд першої інстанції за основу брав наявну в матеріалах справи інформацію Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, відповідно до змісту якої страховий стаж позивача на посаді судді складає 27 років 8 місяців і 24 дні, що не заперечується обома сторонами спірних правовідносин (а.с.15), оскільки з прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон від №1402-VIII) Закон № 2453-VII втратив чинність частково, крім зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII положень, а передбачені Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (пункт 25) визнані Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 неконституційними.

Суд першої інстанції обговорюючи у цій справі позицію пенсійного органу щодо застосування під час перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці положень ч.3 ст.142 Закону Закону №1402-VIII оскільки після рішення Конституційного Суду від 18.02.2020 року №2-р/2020, в Законі №1402-VIII відсутні норми, які би по-різному визначали б порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці та можливого нарахування відсоткової ставки 80%, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 на момент перерахунку вже було обчислене, а тому могло лише перераховуватись, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року також не містить в собі посилань на необхідність приведення розміру вже призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання до вказаного у ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, що також виключало можливість у відповідача його змінювати.

На підтвердження своїх висновків, суд першої інстанції звернув увагу на те, що законодавець відмежував поняття "раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання" (ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII) від поняття "щомісячного довічного грошового утримання" (ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII), тим самим на розуміння суду першої інстанції, чітко визначивши обставину коли саме може бути перераховано раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, тобто, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII).

За наведених вище обставин, що стосуються призначення позивачу 27.09.2016 р, тобто до набрання чинності Законом №1402-VIII, щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та відсутності за Законом №1402-VIII можливості перепризначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, також як і відсутності доказів скасування призначеного позивачу довічного грошового утримання в судовому або іншому порядку, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному спірному випадку призначене раніше позивачу щомісячне довічне грошове утримання може лише бути перераховане, і то, тільки у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що вказано в ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII, що узгоджується з позицією Конституційного Суду України, за якою відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді, а наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

При цьому, суд першої інстанції наголосив, що за позицією Конституційного Суду України щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя, і у разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично, а встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Також суд послався на пункт 19 постанови Верховного Суду від 16.06.2020 року у зразковій справі №620/1116/20 в якій зазначалося, що за змістом частини четвертої статті 142 Закону від 02.06.2016 №1402-VIII перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що на переконання суду першої інстанції свідчить про дії відповідача всупереч вимог ст.142 Закону від 02.06.2016 №1402-VIII при самовільній зміні розміру раніше призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання з 90 % на 60%, оскільки пенсійний орган позбавлений права коригувати раніше призначене грошове утримання судді в будь-який бік, а позивач вийшовши у відставку та отримавши щомісячне довічне грошове утримання у відповідному відсотковому розмірі у такий спосіб набула відповідних державних гарантій, що надані відповідно її статусу, і позбавлення яких не може бути в силу норм ст.22 Конституції України.

Судова колегія не може погодитися з вищевикладеними висновками суду першої інстанції, оскільки підстави для застосування обчисленого відповідно до Закону № 2453-VI розміру 90 % винагороди судді, який працює на відповідній посаді відсутні з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020 в частині регулювання щомісячного грошового утримання.

Аналізуючи докази у справі та законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції наголошує на законодавчо встановленої неможливості одночасного використання для обрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці складових, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання та за різними законами, тим більш, якщо один з цих законів (Закон № 2453-VI) вже остаточно втратив свою чинність на час виникнення спірних правовідносин, що узгоджується висловленою Верховним Судом позицією у постанові від 27.09.2021 по справі №580/492/21, та відповідно, спростовує висновки суду першої інстанції у цій справі стосовно обов`язку пенсійного органу здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача виходячи із 90 відсоткового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. втратив чинність.

Розуміння судом першої інстанції незмінності відсоткового значення розміру довічного грошового утримання позивача, яке обчислювалося під час його призначення, а також того, що Закон № №1402-VIII не встановлює вимог щодо проведення перерахунку відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям, які вийшли у відставку до прийняття цього Закону - на переконання апеляційного суду є помилковим, оскільки право позивача на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відновлено саме внаслідок прийняття Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 р. у справі № 2-р/2020, яке стосується саме окремих положень розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, у тому числі і щодо права на отримання суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання у розмірах, визначених Законом № 1402-VIII.

При цьому, зазначення Конституційним Судом України в рішення від 18.02.2020 р. у справі № 2-р/2020 на те, що «щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності» (на що також посилається і суд першої інстанції), було обумовлено метою зрівняння умов обчислення щомісячного довічного грошового утримання та його перерахунку саме для суддів, які вийшли у відставку до набрання чинності Законом № 1402-VIII.

Оскільки у позивача лише після прийняття Конституційним Судом України рішенням від 18.02.2020 року №2-р/2020 виникло право на перерахунок раніше призначеного за правилами Закону № 2453-VI щомісячного довічного грошового утримання, а умовою такого перерахунку стала зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно і перерахунок її грошового утримання може бути здійснено тільки виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень ст.135 Закону № 1402-VIII, яка саме і визначає суддівську вислугу та є чинною на час виникнення спірних правовідносин, що узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 16 липня 2021 року по справі №200/9113/20-а та у рішенні від 16.06.2020 р. по справі № 620/1116/20, в яких суд зазначав, що з дня ухвалення КСУ Рішення № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б передбачали б інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування чи перерахунку щомісячного грошового утримання суддів у відставці, або які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Відповідно, при перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці можуть бути застосовані тільки положення ст.142 Закону № 1402-VIII, частиною 4 якої встановлено, що перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому, враховуючи наголошення законодавця на умовах перерахунку (зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді), відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, може обчислюватися та виплачуватися тільки за правилами ч.3 ст.142 Закону № 1402-VIII, тобто: «в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді» із збільшенням розміру щомісячного довічного грошового утримання «за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років [...] на два відсотки грошового утримання судді».

Таким чином, виходячи принципу застосування однакових підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, є правильним застосування відповідачем ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII.

Іншими словами, у даному спірному випадку, відсотковий розмір суддівської винагороди судді повинен обчислюватися позивачу виходячи з суддівської винагороди судді, який на теперішній час працює на відповідній посаді, а не з розміру суддівської винагороди судді, яка бралася до уваги при обчисленні позивачу під час призначення щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами Закону № 2453-VI.

Відтак, на переконання апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про необхідність перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання із застосуванням відсоткового показника передбаченого Законом № 2453 - є помилковим. Оскільки встановлення рівня суддівської винагороди обумовлено єдиним статусом суддів, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми Закону № 1402-VIII, а не вибірково з різних законів, що підтверджується також правовою позицією Конституційного Суду України щодо розуміння суддівської винагороди (утримання) як гарантії незалежності суддів, викладеною у рішеннях від 03.06.2013 р. №3-рп/2013, та від 18.02.2020 р. №2-р/2020.

Окрім того, судова колегія вважає помилковою позицію суду першої інстанції у цій справі стосовно відмови у вирішенні по суті питання неправильності врахування пенсійним органом під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання загального суддівського стажу позивача з посиланням на те, що у цій справі не заявлялося позивачем вимог з приводу перерахунку довічного грошового утримання через неправильність вирахування стажу, а також з підстав того, що різниця між числовими значеннями стажу не впливає на відсотковий розмір такого довічного грошового утримання.

У даній справі беззаперечно встановленим є факт встановлення (з`ясування) повноважною на це особою- Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) загального судівського стажу позивача - 29 років 08 місяців 04 дні, який застосовувався як для прийняття рішення про відставку ОСОБА_1 , так і для встановлення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та визначення його розміру.

Твердження суду першої інстанції про те, що різниця між числовими значеннями судівського стажу позивача не впливає на відсотковий розмір її довічного грошового утримання - формально могли бути б визнані правильними у разі здійснення перерахунку грошового утримання позивача за правилами Закону № 2453-VI, але і в такому випадку, суд першої інстанції повинен був би врахувати відсутність у пенсійного органу повноважень зменшувати на власний розсуд стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового, який було зазначено у Поданні про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 23.09.2016 року (а.с.37-38) та був підтверджений Вищою радою правосуддя при звільненні позивача у відставку станом на 23.09.2016 року.

Безпідставними судова колегія визнає також посилання суду першої інстанції, що вказані протиправні дії відповідача по виключенню із загального суддівського стажу позивача періоду її роботи на посаді народного судді Хамзинського району м. Ташкенту, Узбекистан з 24.12.1986 р. по 18.01.1993 року (6 років 26 днів) - знаходяться поза межами предмету спору, оскільки предметом спору у цій справі є саме дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області від 10.03.2020 року №211, який згідно висловлених у рішенні від 18.02.2020 р. №2-р/2020 правових позицій Конституційного Суду України, може бути здійсненний тільки в порядку, передбаченому ч.3 та ч.4 ст.142 Закону № 1402-VIII, а відповідно, і загальний суддівський стаж позивача має суттєве значення виходячи із правила (ч.3 ст.142 цього Закону) збільшенням на два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років роботи на посаді судді.

Отже, наведені обставини свідчать, що під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за нормами Закону №1402-VIII не важливим є те відсоткове значення розміру суддівської винагороди працюючого судді, що обчислювалося позивачу за правилами Закону № 2453-VI, але суттєвим та вирішальним є саме загальний стаж роботи на посаді судді, обчислений при виході у відставку за правилами: абз.4 п.34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402; ст.131 Закону №2453 (в редакції, чинній на час обрання позивача суддею безстроково) і пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону №2453; абзацом 2 пункту 31 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», (чинної на час обрання позивачем суддею безстроково); частиною 4 статті 43, частиною 6 статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862 (далі за текстом - Закон №2862); абзацу 2 пункту 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року.

Відповідно судді, які були призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIII, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), що саме і було враховано Вищою радою правосуддя при звільненні позивача у відставку і при встановленні загального судівського стажу позивача - 29 років 08 місяців 04 дні, який застосовувався як для прийняття рішення про відставку так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, і вказане рішення Вищої ради правосуддя не може ставитися під сумнів пенсійними органами, і тим більш, не може змінюватися відповідачем лише на підставі власного розуміння положень законодавства, яким регулюються спірні правовідносини у цій справі.

Фактично позиція суду першої інстанції з описаного вище питання протиправних дій відповідача в частині зменшення загального суддівського стажу позивача, свідчить лише про формальний підхід суду до заявлених позивачем у цій справі вимог щодо захисту її порушених прав, і відповідно, не може бути залишено без уваги апеляційним судом.

З огляду на об`єм долучених до матеріалів адміністративної справи письмових доказів, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів загальний суддівський стаж позивача - 29 років 08 місяців 04 дні, з урахуванням якого відповідач по справі зобов`язаний здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року відповідно до вимог ч.3 та ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII та на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області від 10.03.2020 року №211.

Ухвалюючи судове рішення у цій справі, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладені обставини справи, на переконання колегії суддів рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому апеляційна скарга відповідача має бути задоволена частково, а у справі - ухвалено інше рішення про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року - скасувати та задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - частково.

Визнати протиправним здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням її стажу на посаді судді - 25 років 3 місяця 12 днів, що за підрахунком пенсійного органу складає 60 відсотків (50% + 10% за п`ять років) грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час перерахунку за довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області № 211 від 10 березня 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 19.02.2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням загального стажу на посаді судді - 29 років 08 місяців 04 дні відповідно до вимог ч.3 та ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII та на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області від 10.03.2020 року №211, та виплатити ОСОБА_1 донараховані суми грошового утримання з урахуванням фактично виплачених сум починаючи з 19.02.2020 року.

У задоволені іншої частини адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник