Справа № 160/14853/21
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови, -
27.08.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач), в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати прийняту начальником Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Бичковим В. постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 282675 від 27.05.2021р. про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) штрафу у сумі 8500,00 грн. за порушення абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
В обґрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, зазначаючи, що не порушував вимоги законодавства. Транспортний засіб - автомобіль DAF XF 105.410 н.з. НОМЕР_2 та напівпричіп KOGEL SN 24 н.з. НОМЕР_3 , належать позивачу, проте відповідно до договору оренди від 13.06.2016 року, дані транспортні засоби були передані в оренду ОСОБА_2 , а отже не використовувались для перевезення вантажу. Позивач вказує, що з громадянином ОСОБА_3 , який 03.04.2021 року керував даними транспортними засобами, жодних трудових чи цивільних відносин не має. Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року витребувано від Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки належним чином завірені копії матеріалів розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі акту №271773 за результатами розгляду якої прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 282675 від 27.05.2021 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) штрафу у сумі 8500,00 грн. за порушення абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
20.12.2021 року на офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.
20.12.2021 року на офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.
20.12.2021 року від третьої особи ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в яких підтверджено, що дійсно 13.06.2016 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений Договір оренди транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Куликом О.П., згідно якого ОСОБА_1 (Орендодавець) передав, а ОСОБА_2 (Орендар) прийняла в тимчасове користування строком до 13.06.2028 року, транспортні засоби: Вантажний сідловий тягач - Е марки DАF, модель - ХF 105.410, синього кольору, 2008 року випуску, шасі - НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого Територіальним сервісним центром № 1242 від 07.06.2016 року, належить ОСОБА_1 ; напівпричіп Н/ПР - платформа - Е марки КОGEL, модель SN 24, синього кольору, 2008 року випуску, шасі - НОМЕР_7 . реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , виданого Територіальним сервісним центром №1242 від 07.06.2016 року, належить ОСОБА_1 . Зазначено, що вказані транспортні засоби використовуються ОСОБА_2 для здійснення господарської діяльності, а саме надання послуг з перевезення вантажів по території України. ОСОБА_2 вказала, що їй нічого не відомо про виявлене працівниками Укртрансбезпеки порушення, відображене в Акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №271773 від 03.04.2021 року. Як пояснив ОСОБА_3 , він дійсно 03.04.2021 року приблизно о 03 год. 30 хв., керуючи автомобілем DАF ХF 105.410 н.з. НОМЕР_2 з н/причепом КОGEL SN 24 н.з. НОМЕР_3 на автодорозі «Київ - Одеса» був зупинений працівниками Укртрансбезпеки. Після перевірки документів та проїзду по вагах жодних претензій чи зауважень до нього не було. Працівники Укртрансбезпеки повернули йому документи, побажали щасливої дороги та він поїхав далі. З наведеного вище третя особа вказала, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності як незаконно так і безпідставно, а тому його позовні вимоги до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови, підтримує.
В підготовче засідання, призначене на 20.12.2021 року, з`явились представники позивача та третьої особи. Представник відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні до 11.01.2022 року для надання відповідачу часу на підготовку відзиву.
11.01.2022 року представником відповідача подано клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.
11.01.2022 року представником позивача подано заяву про розгляд справи по суті в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
В підготовче засідання, призначене на 11.01.2022 року, з`явилась представник відповідача.
Згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на приписи ч. 1, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності 19.01.2005 року.
Видами діяльності за КВЕД є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний), 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.
Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), на підставі направлення на перевірку №026473 від 26.03.2021 посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 03.04.2021 року проводилась рейдова перевірка на 452 км + 811 м а/д М-05 «Київ-Одеса».
Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений Постановою № 422.
Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки DАF ХF 105.410 н.з. НОМЕР_2 з н/причепом н.з. НОМЕР_3 .
Зважаючи на зазначене співробітниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було віднесено транспортний засіб позивача до великовагового та складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0057349 від 03.04.2021 року, довідку №0068235 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 03.04.2021 року.
Для подальшої перевірки обставин, що зазначені у п.15 Порядку №1567, при перевірці документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» були встановлені наступні порушення:
- перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезені вантажу без доповідного дозволу.
У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено акт №271773 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.04.2021, який відповідно до п. 21 Порядку, № 1567, складається в одному примірнику.
Як вказано відповідачем, водій з актом №271773 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.04.2021 року був ознайомлений, від підпису та надання пояснень відмовився.
Відповідно до п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
27.05.2021 року начальником Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було проведено розгляд акту та винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №282675, відповідно до якої до позивача було застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 8500 грн.
Правомірність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №282675 від 27.05.2021 року є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III.
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до частини 11 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
За приписами частини 3 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).
Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за встановлене правопорушення є саме автомобільний перевізник.
Відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.
Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за перевищення допустимої ширини транспортного засобу при перевезенні вантажу із значним перевищенням, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.
Судом встановлено, що 13.06.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір оренди транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Куликом О.П., згідно якого ОСОБА_1 (Орендодавець) передав, а ОСОБА_2 (Орендар) прийняла в тимчасове користування строком до 13.06.2028 року, транспортні засоби:
- вантажний сідловий тягач - Е марки DАF, модель - ХF 105.410, синього кольору, 2008 року випуску, шасі - НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого Територіальним сервісним центром № 1242 від 07.06.2016 року, належить ОСОБА_1 ;
- напівпричіп Н/ПР - платформа - Е марки КОGEL, модель SN 24, синього кольору, 2008 року випуску, шасі - НОМЕР_7 . реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , виданого Територіальним сервісним центром №1242 від 07.06.2016 року, належить ОСОБА_1 .
Відповідно до п.3.1 договору оренди, строк оренди складає 10 років з 13.06.2016 року по 13.06.2026 року.
20.12.2021 року від третьої особи ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в яких підтверджено, що вказані транспортні засоби використовуються ОСОБА_2 для здійснення господарської діяльності, а саме надання послуг з перевезення вантажів по території України.
Третя особа вказала, що як пояснив ОСОБА_3 , він дійсно 03.04.2021 року приблизно о 03 год. 30 хв., керуючи автомобілем DАF ХF 105.410 н.з. НОМЕР_2 з н/причепом КОGEL SN 24 н.з. НОМЕР_3 на автодорозі «Київ - Одеса» був зупинений працівниками Укртрансбезпеки. Після перевірки документів та проїзду по вагах жодних претензій чи зауважень до нього не було. Працівники Укртрансбезпеки повернули йому документи, побажали щасливої дороги та він поїхав далі.
В матеріалах справи відсутня інформація щодо визнання вказаного договору оренди транспортного засобу від 13.06.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , нечинним, нікчемним чи удаваним, а тому в силу вимог статей 73-74 КАС України він є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом того, що автомобільний перевізник в даному випадку не є ОСОБА_1 .
Отже, позивач не є перевізником у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт».
Проте, акт № 271773 від 03.04.2021 року та постанова № 282675 від 27.05.2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу складені відносно ОСОБА_1 , а не автомобільного перевізника.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що акт перевірки № 271773 від 03.04.2021 року, який складений без встановлення належного суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, не може бути належною підставою у розгляді справи щодо притягнення такого суб`єкта до адміністративно-господарської відповідальності.
Відповідно до пункту 25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Таким чином, позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" і не може нести відповідальність, передбачену частиною 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Тобто, позивач довів, що ним не вчинено порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке зазначено в акті перевірки № 271773 від 03.04.2021 року, та протиправності притягнення його до відповідальності за порушення на підставі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 282675 від 27.05.2021 року.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірність спірного рішення перед судом не доведена.
При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією від 25.08.2021 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною та скасувати постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №282675 від 27.05.2021 року щодо ОСОБА_1 у сумі 8500,00 грн. за порушення абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки судові витрати з оплати судового збору за подачу позову до суду у розмірі 908 грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова