Справа № 937/11843/21
Суддя: Честнєйша Ю. О.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 12.01.2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Честнєйшої Ю.О.,

за участю секретаря - Макаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , представником якої є адвокат Ващаєв Сергій Володимирович до Головного управління національної поліції у Запорізькій області, Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

за участі:

представника позивача - адвоката Ващаєва С.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, яка полягає у не складенні протоколу про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, протиправною та зобов`язати скласти зазначений протокол.

Адміністративний позов позивач обґрунтовує тим, що 05.11.2021 вона подала до Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області заяву, про те, що її колишня невістка ОСОБА_2 вчинила по відношенню до неї правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У рамках розгляду зазначеної заяви співробітниками поліції було допитано її та її чоловіка, який був свідком зазначеного правопорушення. У розумінні положень ст. 258 КУпАП ці пояснення є джерелом доказів про факт вчинення відносно неї зазначеного адміністративного правопорушення та мають бути оцінені судом. 27.11.2021 нею отримано від Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області лист вих. №21626/60/04.2021 від 23.11.2021 з якого вбачається, що відповідачі дійшли висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Цей висновок ґрунтується на тому, що за телефоном ОСОБА_2 повідомила, що не може прибути до поліції на допит, оскільки нібито переїхала на постійне місце проживання до м. Буча Київської області. Також, відповідачі посилаються на положення ст. 63 Конституції України, вказуючи, що особа не несе відповідальності за відмову від дачі пояснень у відношенні себе та/або своїх близьких родичів. Між тим, із зазначеного листа не вбачається, що ОСОБА_2 відмовилася від дачі пояснень посилаючись саме на цю статтю Конституції України. А відповідальність за відмову від дачі пояснень/показів може буди тільки по відношенню до свідка та/або потерпілого у передбаченому Конституцією випадку. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не тільки не несе відповідальність за відмову від пояснень щодо себе, а ще й не несе відповідальності за неправдиві покази. Окремо слід зазначити, що факт запрошення ОСОБА_2 за телефоном на допит до поліції не підтверджено жодним належним доказом, відповідачі навіть не встановили адресу проживання ОСОБА_2 у м. Буча та не направили їй відповідної повістки. Між тим, навіть за телефоном ОСОБА_2 не заперечує факту вчинення адміністративного правопорушення, не спростовую надані нею пояснення, жодним чином не пояснює у зв`язку із якими обставинами її пояснення та пояснення її чоловіка не слід приймати до уваги. У листі, зокрема, наявне посилання на положення ст..33 Закону України «Про національну поліцію». Начебто, надання особою інформації є добровільним. Вважає, що відповідачі безпідставно послалися на зазначену норму закону, оскільки в ній мова йде виключно про: «Стаття 33. Опитування особи. Поліцейський може опитати особу, якщо існує достатньо підстав вважати, що вона володіє інформацією, необхідною для виконання поліцейських повноважень. Для опитування поліцейський може запросити особу до поліцейського приміщення. Надання особою інформації є добровільним. Особа може відмовитися від надання інформації. Проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога. Перед проведенням опитування особи поліцейський роз`яснює їй підстави та мету застосування поліцейського заходу, якщо це не перешкодить виконанню поліцією повноважень, покладених на неї цим Законом. У даній ситуації відповідачі мали керуватися положеннями КУпАП, оскільки мова йде про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, та саме у відповідності до положень ст. 254 КУпАП відповідачі зобов`язані були скласти протокол за фактами, що зазначені нею у заяві та у порядку і строки, встановлені вказаним кодексом передати цей протокол разом з її поясненнями, поясненнями її чоловіка, поясненнями ОСОБА_2 на розгляд до місцевого суду, згідно до ч. 1 ст. 221 КУпАП. Саме суд має надати оцінку всім доказам у цій справі та дійти висновку про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_2 . За логікою відповідачів будь-яка особа, яка за телефоном повідомить, що не має можливості приїхати до поліції для дачі пояснень автоматично вважається такою, що адміністративне правопорушення не вчиняла. Між тим, надати пояснення це право ОСОБА_2 . Якщо вона не бажає прибути для дачі пояснень, то це її право, та жодним чином не впливає на факт існування події адміністративного правопорушення щодо неї. Відповідачі помилково вважають, що саме вони мають право/обов`язок оцінювати докази та приймати будь які рішення за фактом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. З листа вбачається, що відповідачі оцінили за своїм внутрішнім переконанням наявні докази та дійшли висновку, що події адміністративного правопорушення з боку ОСОБА_2 не було, навіть коли ОСОБА_2 саму подію не заперечує. У цілому, за фактичними обставинами цієї справи, відносно неї колишня невістка вчинила адміністративне правопорушення, що підтверджується її поясненнями, поясненнями її чоловіка, але внаслідок того, що ОСОБА_2 не може прибути до поліції, відповідачі вважають, що адміністративного правопорушення вона не вчинила. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що відповідачі протиправно відмовились складати протокол щодо вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення щодо неї, чим порушили її права на захист від протиправних посягань та позбавили її захисту з боку держави у встановлених законодавством випадках.

24.12.2021 від Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в особі уповноваженої особи в порядку само-представництва у відповідності до ст..55 КУпАП ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому зазначено, що позовна заява не підлягає задоволенню. За обставин, викладених ОСОБА_1 в заяві від 05.11.2021 не було встановлено всіх складових адміністративного правопорушення, не встановлено вид діяння (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілому, відсутні докази вчинення адміністративного правопорушення, як наслідок відсутні підстави для складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. У свою чергу, будь-яких об`єктивних даних або інших доказів в порядку ст. 256 КУпАП зі змісту яких можливо встановити сімейні відносини між позивачкою та її колишньою невісткою не виявлено. Враховуючи те, що складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, суб`єкт владних повноважень вважає, що в даному випадку в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. З урахуванням вищезазначеного, вважають, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, оскільки, протокол про адміністративне правопорушення є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом здійснюючим розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення, за ст. 173-2 КУпАП - судом. Тобто, протокол лише фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, а права та обов`язки для суб`єкта, перевірку якого проведено, породжує саме рішення, прийняте на підставі протоколу. Вважають, у даному випадку були відсутні підстави для складання протоколу, а позивач в суперечить вимогам чинного законодавства намагається зобов`язати ГУНП вчинити протиправні дії. З урахуванням вищезазначеного, вважають, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

До початку розгляду справи по суті на електронну адресу суду від представника позивача Ващаєва С.В. надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи копій наступних письмових доказів: проколу від 04.11.2021 серії ВАБ №593192; пояснень ОСОБА_2 від 07.10.2021; пояснень ОСОБА_4 від 16.10.2021; пояснень ОСОБА_1 від 16.10.2021; протоколу прийняття заяви ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.10.2021.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Ващаєв С.В. позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи та підставі, викладені у позовній заяві, на задоволенні позову наполягав.

У судове засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, доходить наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 05.11.2021 позивач ОСОБА_1 подала до Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області заяву, про те, що 02.11.2021 о 15.00 годині, її колишня невістка ОСОБА_2 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_1 , вчинила сварку, під час якої висловлювалась на її адресу нецензурною лайкою, тим самим вчинила по відношенню до неї правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, згідно якої передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису /а.с.6/.

Вказане звернення зареєстроване у ЖЄО за № 36445 від 08.11.2021, з урахуванням того, що за відсутності фактичних даних та достатніх обставин, які б свідчили про наявність кримінального правопорушення подібні звернення передаються для розгляду у порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян», «Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України», затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930 або розділом IV Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час проведення перевірки за даним фактом, було опитано ОСОБА_1 , яка пояснила, що 02.11.2021 о 15-00 годині знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , її колишня невістка ОСОБА_2 , прийшла до неї додому з метою забрати її онука - старшого сина. Однак, на той час її сина ( ОСОБА_2 ) в квартирі не було, про що вона повідомила останню. ОСОБА_2 при цьому не повірила та вчинила сварку, під час якої висловлювалась нецензурною лайкою /а.с.38/.

Під час проведення перевірки також було опитано ОСОБА_5 (чоловік заявниці), який пояснив, що 02.11.2021 о 15.00 годині до них додому прийшла його колишня невістка, яка вчинила сварку та висловлювалась нецензурною лайкою /а.с.37/.

Відповідно до рапорту та доповідної записки інспектора СПДН Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області у ході проведення перевірки було здійснено дзвінок на мобільний номер телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , з метою запрошення її до Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області для надання за фактом конфліктної ситуації та звернення позивача (ЄО36445). Проте, ОСОБА_2 у телефонній розмові повідомила, що вона переїхала на постійне місце проживання до м. Буча Київської області, де і перебуває по теперішній час. У зв`язку з чим, надати пояснення не може.

Опитаний у ході перевірки ОСОБА_6 , пояснив, що йому зателефонувала його падчерка ОСОБА_2 та попросила прийти до поліції та засвідчити той факт, що раніше до кінця жовтня вона мешкала за адресою: АДРЕСА_3 , але поїхала до м. Буча Київської області на постійне місце мешкання. Також зазначила, що працівник поліції її викликав для надання пояснень за заявою позивачки (її колишньої тещі), однак, вона не змогла та не забажала приїжджати до м. Мелітополя давати пояснення. Стосунки його падчерки та її колишньої тещі йому невідомі /а.с.39/.

Листом Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області №21626/60/04.2021 від 23.11.2021, ОСОБА_1 повідомлено про те, що її звернення щодо домашнього насилля, розглянуто. Вказане звернення зареєстроване у ЖЄО № 36445, та прийняте рішення, матеріали №10792. За вказаним фактом проведено перевірку, під час якої від ОСОБА_1 було прийнято заяву та опитано за фактом звернення, щодо домашнього насилля. У ході проведення подальшої перевірки було здійснено телефонний дзвінок на № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 з метою її запрошення до Мелітопольського РУП для надання пояснень за вказаним фактом, однак остання у телефонній розмові повідомила, що переїхала на постійне місце мешкання до м. Буча Київської області, де і перебуває на теперішній час. У зв`язку із чим надати пояснення не може. Будь-яких фактичних даних (доказів, пояснень незацікавлених осіб) про те, що ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 КУпАП не отримано. У ході перевірки проведено оцінку ризиків домашнього насилля, а також профілактичну бесіду з приводу недопущення скоєння адміністративних правопорушень, настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. При встановлені можливих свідків сімейного конфлікту та їх опитуванні, чи інших фактів, які б вказували на факт домашнього насилля буде прийняте додаткове рішення згідно діючого законодавства /а.с.7/.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Як вбачається з положень п.1 ч.2 ст.2 КАС України, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами частини 5 статті 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Стаття 286 КАС України, встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно статті 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями КУпАП.

За ч.1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно ч. 1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Пунктом 1 частини 1 ст. 255 КУпАП, передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення протоколи про правопорушення мають право складати: 1) уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) (стаття 173-2 КУпАП).

Таким чином, за своєю правовою природою, відповідно до наведених положень КУпАП, повноваження відповідача щодо вирішення питання про складення протоколу про адміністративне правопорушення є виключною компетенцією уповноваженого органу, в даному випадку - працівників Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області.

Суд також зауважує, що відповідно до приписів частини 1 статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року, будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Тобто, оспорювані позивачем дії або бездіяльність відповідача повинні мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

З огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.

Аналогічного висновку ВС КАС дійшов у постанові від 18.06.2019 у справі №826/3585/18.

Обраний позивачем спосіб захисту, як оскарження дій працівників поліції та зобов`язання їх скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Аналогічного висновку ВС КАС дійшов у постанові від 15.08.2019 у справі №513/943/16-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак наділення суб`єкта правом на складення протоколу про адміністративне правопорушення є надання йому таким чином права адміністративного розсуду, що виключає можливість зобов`язання судом такого суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту.

Суд зазначає, що вирішуючи питання зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту, суд вийде за межі своєї компетенції тим самим втрутившись в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати слід залишити за позивачем.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись положеннями ст. 2, 19, 294, 295 КАС, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , представником якої є адвокат Ващаєв Сергій Володимирович до Головного управління національної поліції у Запорізькій області, Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: Ю.О. Честнєйша