Справа № 380/13076/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/13076/21 пров. № А/857/16723/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя - Брильовський Р.М., час ухвалення - не зазначений, місце ухвалення - м.Львів, дата складання повного тексту - не зазначена),

в адміністративній справі №380/13076/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області,

про стягнення коштів,

встановив:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління Служби безпеки України у Львівській області, в якому просив: 1) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 09.11.2018р. по 24.06.2021р. у розмірі 489145,22 гривень; 2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Відповідач подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Також відповідач подав до суду першої інстанції клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 року клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду задоволено. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - залишено без розгляду. Роз`яснено позивачу, що після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, він має право на повторне звернення до адміністративного суду, у загальному порядку.

З цією ухвалою суду першої інстанції від 01.09.2021 року не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду є незаконною, ухвалена всупереч вимогам ст.123 КАС України, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт на спростування висновків суду першої інстанції зазначає те, що на день звернення до суду із позовом позивачу не було достовірно відомо чи саме дата 24.06.2021р. є датою проведення з ним остаточного розрахунку. На день звернення до суду з позовом відповідач як роботодавець всупереч вимогам ст.116 КЗпП письмово не повідомив позивача про нарахування та виплату належної йому суми. З цих підстав відповідачу був надісланий адвокатський запит щодо нарахованих та виплачених позивачу сум. Відповідь на адвокатський запит, як доказ факту проведення остаточного розрахунку з позивачем отриманий 11.08.2021р. та мав бути наданий до суду під час підготовчого засідання. Проте оскільки 09.08.2021р. у справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику та без повідомлення сторін, такий доказ проведення остаточного розрахунку до суду наданий не був. Вказує апелянт, що встановлений ч.5 ст.122 КАС України місячний строк для звернення до суду починає відлік з дня, коли позивач дізнався про факт проведення з ним остаточного розрахунку, тобто з 11.08.2021р. - отримавши відповідь на адвокатський запит. Проте, суд не дослідив належним чином обставини справи, залишив поза увагою факт відсутності у матеріалах справи відповіді на адвокатський запит, на який позивач посилався у позовній заяві та який мав істотне значення для справи і постановив незаконну ухвалу, оскільки у такому випадку підлягала застосування норма ст.123 КАС України, зокрема, шляхом надання позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви, чим допустив порушення норм процесуального права.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 01.09.2021 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області на офіцерських посадах, після чого звільнений у запас.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі №380/9780/20 визнано протиправною бездіяльність УСБУ у Львівській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 08.11.2018 року. Зобов`язано Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 08.11.2018 року (а.с. 6).

На виконання зазначеного рішення УСБУ у Львівській області нараховано та 24.06.2021 виплачено позивачу на картковий рахунок грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 08.11.2018 року у розмірі 28633 грн. 56 коп. (до апеляційної скарги долучено фото рахунку позивача в ощадбанку).

Позивач звернувся до адміністративного суду із вказаним позовом щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції керувався ст.240 ч.1 п.8, ч.3 ст.123 КАС України та виходив з того, що позивачем подано позов з пропущенням строку звернення до адміністративного суду, та не надано жодних доказів на підтвердження неможливості звернення до суду з даним позовом в межах місячного строку, визначеного ч.5 ст.122 КАС України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, частково не відповідають нормам процесуального права і фактичним обставинам справи, та є передчасними.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до статті 122 частин 1, 3, 5 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України).

Також, пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач звернувся в суд із цим адміністративним позовом 29.07.2021, подавши його засобами поштового зв`язку, що підтверджується конвертом із штриховим ідентифікатором 009 (а.с. 16), та оспорює, зокрема, необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 09.11.2018р. по 24.06.2021р. у розмірі 489145,22 гривень на підставі норм, що наведені у статтях 116, 117 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Отже, спір у вказаній справі полягає у стягненні середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано, що за своїм характером спірні правовідносини у вказаній справі пов`язані із проходженням та із звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України як норми спеціального процесуального закону, де частиною 5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд, що наведений у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.

Як зазначалося вище, остаточний розрахунок з позивачем проведено 24.06.2021. Та оскільки остаточний розрахунок з позивачем було проведено 24.06.2021 року, то за правилами ч.5 ст.122 КАС України строк звернення до суду за захистом порушеного права чи інтересу сплинув 24.07.2021, однак такий випав на вихідний день (субота) і з огляду на положення ч.6 ст.120 КАС України останнім днем звернення з даною позовною заявою до суду був перший робочий день, а саме 26.07.2021.

Натомість, з позовом до суду позивач звернувся лише 29.07.2021 року, тобто з пропущенням на три дні місячного строку, визначеного ч.5 ст.122 КАС України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розглядуваний адміністративний позов ОСОБА_1 подано до адміністративного суду із пропуском встановленого законом строку звернення до суду.

Однак, після відкриття провадження у справі суд першої інстанції, встановивши факт пропуску строку звернення до суду із цим позовом, в подальшому не дотримав норм процесуального права та дійшов передчасних висновків про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частинами 3, 4 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, вказаними вище процесуальними нормами визначено, що перед залишенням позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд (суддя) повинен з`ясувати обставини про те, чи подано позивачем заяву про поновлення строку звернення до суду та чи є поважними причини пропуску такого строку.

Із матеріалів розглядуваної адміністративної справи видно, що після отримання позовної заяви суддя суду першої інстанції виніс ухвалу від 09.08.2021 року про відкриття провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У процесі судового розгляду цієї справи суд першої інстанції, встановивши факт пропуску позивачем строку звернення до суду, не вирішив питання про залишення позовної заяви без руху, про відкладення судового розгляду справи чи про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, для надання позивачу можливості подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку та долученням підтверджуючих доказів такої поважності.

До моменту винесення судом першої інстанції спірної ухвали від 01.09.2021 року про залишення позовної заяви без розгляду, позивачу не було надано можливості відреагувати на клопотання відповідача від 24.08.2021 року (зареєстроване судом 31.08.2021 року) про залишення позовної заяви без розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції не вирішивши питання щодо наявності у позивача поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду дійшов передчасних висновків про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи неповно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому ухвалу суду першої інстанції від 01.09.2021 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При продовженні розгляду справи суду першої інстанції необхідно, в тому числі, всебічно з`ясувати обставини справи, у відповідності до норм матеріального і процесуального права з`ясувати питання про те, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, яким є період пропущеного строку звернення до суду із цим адміністративним позовом, чи є наявними поважні причини пропуску такого строку та чи є підстави для поновлення такого строку.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі №380/13076/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про стягнення коштів - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль