Справа № 500/2558/21
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2558/21

28 грудня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач), - про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Зміст позову складають наступні позовні вимоги: визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо не направлення документів ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 і/код НОМЕР_1 до Міністерства оборони документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги - протиправною; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 направити документи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 і/код НОМЕР_1 до Міністерства оборони України для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до отримання ним інвалідності другої групи. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 і/код НОМЕР_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про направлення у Міністерство оборони України документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Однак, Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки у своїй відповіді № 11/1/3132 від 16.04.2021 року, відмовив позивачу у задоволенні його вимог. Позивач вважає незаконною відмову у направленні до Міністерства оборони України документів на комісію для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Ухвалою від 12.05.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 28.05.2021. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Відповідно до повідомлення Міністерства охорони здоров`я від 27.04.2016 року №16.06-16/625-16/10515, надісланого на адресу Міністерства оборони України, вбачається, що встановлення інвалідності у розумінні пп.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 3 Порядку, затвердженого ПКМУ від 25 грудня 2013 року №975, вважається дата проходження первинного огляду МСЕК.

Отже, зважаючи на те, що позивачу первинно було встановлено III групу інвалідності саме 12 вересня 1990 року, а II групу встановлено 14.12.2001 року розгляд даної позовної заяви необхідно здійснювати відповідно до діючого законодавства на час первинного отримання позивачем.

Як вбачається з аналізу ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», поняття одноразової грошової допомоги у разі загибелі або каліцтва військовослужбовців її призначення та виплата з`явилася з 01.01.2007 року. До даного часу військовослужбовці підлягали обов`язковому особистому державному страхуванню.

Окрім цього, постанова КМУ №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» була прийнята Урядом України 28 травня 2008 року.

Таким чином, Комісією Міністерства оборони України на законних підставах відмовлено у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки на час первинного встановлення інвалідності, а саме 12 вересня 1990 року та 14.12.2001 року норма ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не діяла, і відповідно Позивач права на отримання ОГД не набув. А тому просив в задоволенні позову відмовити.

07 червня 2021 року ухвалою суду залишено позов без руху та надано час для усунення недоліків, а саме подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 26.07.2021 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 31.08.2021 о 10:15 год.

Ухвалою суду від 31.08.2021, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) продовжено строк для усунення недоліків до 18.10.2021 о 10:15 год.

На виконання даної ухвали позивачем було усунено недоліки.

Ухвалою суду від 18.10.2021 відкладено розгляд справи на 11.11.2021 о 10:00 год.

11 листопада 2021 року секретарем судового засідання складено довідку про те, що судове засідання по адміністративній справі № 500/2558/21 не проводилося, у зв`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 13.12.2021 о 10:30 год.

Ухвалою суду від 13.12.2021 відкладено розгляд справи на 28.12.2021 о 12:00 год.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце розгляду справи. Причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , в період з травня 1983 року по квітень 1985 року проходив строкову військову службу. З жовтня 1983 року по травень 1987 року проходив службу в республіці Афганістан, і саме в цей період позивачем була отримана травма при виконанні інтернаціонального обов`язку.

19 травня 1987 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби.

12 вересня 1990 року громадянину ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності.

14.12.2001 року громадянину ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності.

Заявою від 09.07.2020 року Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.07.2020 року № 10/2/4231 позивачу було відмовлено у направленні документів на розгляд комісії Міністерства оборони України.

Також судом під час розгляду справи було встановлено недобросовісну поведінку позивача, яка полягає у усвідомленні ним пропуску терміну звернення до адміністративного суду встановленого КАС України, підробив заяву від 12.04.2021 року, з якою він звертався до Тернопільського ОТЦК та СП, видавши її, як заяву про направлення документів на розгляд Комісії МОУ.

Заява, яку позивач подав до Тернопільського ОТЦК та СП від 12.04.2021, мала назву ПОЗОВНА ЗАЯВА про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

У вказаній заяві Позивач описував законодавство України, та відповідно просив підготувати документи та висновок про виплату ОГД у разі встановлення ступеня інвалідності. Водночас, позивач не згадує про направлення документів за фактом встановлення II групи інвалідності та документів, які прямо передбачені Порядком №975.

Крім того, у вказаній заяві Позивач стверджує, що у Відповідача є всі необхідні документи для формування висновку щодо виплати ОГД, однак вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки, відповіддю Тернопільського ОТЦК та СП від 20.07.2020 року №10/2/4231, ОСОБА_1 були повернуті усі документи, які він подавав у Тернопільський ОТЦК та СП, а як зазначалось раніше, Позивач відповідь та всі документи отримав на руки, про що свідчить його особистий підпис про отримання та ознайомлення з вказаними документами.

Проаналізувавши зібрані докази у даній адміністративній справі суд прийшов до висновку, що направити документи на розгляд комісії МОУ для призначення ОГД та сформувати висновок щодо виплати ОГД, Тернопільським ОЦТК та СП було не можливо, тому що вказані документи відсутні у Тернопільському ОТЦК та СП.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення (далі - Порядок № 975).

Пунктом 2 Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до повідомлення Міністерства охорони здоров`я від 27.04.2016 року №16.06-16/625-16/10515, надісланого на адресу Міністерства оборони України, вбачається, що встановлення інвалідності у розумінні пп.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 3 Порядку, затвердженого ПКМУ від 25 грудня 2013 року №975, вважається дата проходження первинного огляду МСЕК.

Отже, зважаючи на те, що позивачу первинно було встановлено III групу інвалідності саме 12 вересня 1990 року, а II групу встановлено 14.12.2001 року розгляд даної позовної заяви необхідно здійснювати відповідно до діючого законодавства на час первинного отримання позивачем.

Зазначеною нормою обмеження виплати одноразової грошової допомоги пов`язане не із черговістю медичного огляду внаслідок якого встановлюється інвалідність (первинний чи повторний огляд), а із черговістю встановлення та терміну встановлення інвалідності як факту.

Як вбачається з аналізу ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», поняття одноразової грошової допомоги у разі загибелі або каліцтва військовослужбовців її призначення та виплата з`явилася з 01.01.2007 року. До даного часу військовослужбовці підлягали обов`язковому особистому державному страхуванню.

Окрім цього, постанова КМУ №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» була прийнята Урядом України 28 травня 2008 року.

Таким чином, Комісією Міністерства оборони України на законних підставах відмовлено у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки на час первинного встановлення інвалідності, а саме 12 вересня 1990 року та 14.12.2001 року норма ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не діяла, і відповідно Позивач права на отримання ОГД не набув.

Аналізуючи положення Порядку 975, зокрема пункту 6 та пункту 13, випливає, що Керівник уповноважено органу готує висновок та подає на комісію з питань розгляду та призначення ОГД документи осіб, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги, а оскільки позивач права не набув, то і обов`язку направлення документів до Комісії у Тернопільського ОТЦК та СП не виникає.

Таким чином на позивача поширюється обмеження щодо отримання одноразової грошової допомоги, визначене п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а оскаржена відмова відповідача щодо виплати такої допомоги законна, а тому правомірна.

Даний висновок суду також узгоджується з позицією Верховного Суду щодо аналогічних правовідносин, відображеною у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 та у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони.

Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності потрібен склад правопорушення, що складається з чотирьох елементів (протиправність, шкода, причинний зв`язок, вина).

За відсутності хоч би одного з цих елементів (крім випадків безвинної відповідальності) цивільна відповідальність не настає.

Так, за статтями 1166, 1167 ЦК України

- майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

- моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зазначене узгоджується із Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За п. 5 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки співвідповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою співвідповідача та заподіяною шкодою.

У своїй позовній заяві позивач не довів належним чином факт вчинення Тернопільським ОТЦК та СП протиправної поведінки, наслідком якої стало ушкодження здоров`я Позивачу та у чому саме полягає понесена ним моральна шкода, а також не обґрунтував з яких міркувань він виходив при визначені суми в 50 000 гривень, якою він оцінює ніби то завдану йому моральну шкоду та чим це підтверджується. Враховуючи вищезазначене підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Позивач зазначає, що зазнав моральної шкоди через необхідність захисту своїх прав та інтересів, та вказує що дії Тернопільського ОТЦК та СП спричинили в нього психотравмуючі фактори за завдали йому низку моральних страждань, однак позивачем не надано жодного підтверджуючого документу про завдання страждань, саме через на думку Позивача неправомірні дії Тернопільського ОЦТК та СП.

Отже, вимоги Позивача є незаконними та необґрунтованими, а також відсутні підстави для задоволення позову та відповідно моральної шкоди.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 30 грудня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.