Справа № 640/22238/21
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2022 року м. Київ № 640/22238/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві

Державної адміністрації

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що обмеження в часі щодо призначення виплат допомоги при народженні дитини особам, що переміщені на контрольовану територію та взяті на облік внутрішньо переміщених осіб, законодавством не передбачено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20 жовтня 2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, оскільки законодавством чітко визначено 12-місячний термін для звернення за призначенням допомоги при народженні дитини, що був пропущений позивачем. При цьому, законодавством не допускається поновлення такого терміну з будь-яких причин.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

26 вересня 2018 року Старобільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області видано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Луганськ, актовий запис № 924, батьками якої зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Довідкою від 05 жовтня 2020 року № 3004- "Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи" підтверджується надання позивачу статусу внутрішньо-переміщеної особи із фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

11 травня 2021 року позивач звернулася із заявою до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації щодо призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 .

Відповідач листом від 27 травня 2021 року № 6466 повідомив позивача про те, що для відсутні підстави призначення допомоги при народженні дитини на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки звернення за її призначенням минув (у даному випадку - до 24 серпня 2019 року) до початку карантину.

Позивач, вважаючи, що такі дії відповідача грубо порушують її права на соціальний захист, звернулась з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про охорону дитинства" з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі по тексту - Закон № 2811-XII) та іншими законами України.

Статтею 3 Закону № 2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини, одноразова натуральна допомога "пакунок малюка".

Відповідно до статті 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно частини сьомої статті 11 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Пунктом 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, також встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Отже, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. При цьому, законодавством не передбачено можливості поновлення такого строку.

Разом з тим, за правовими висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 14 лютого 2018 року по справі № 591/610/16-а та від 02 жовтня 2018 року по справі № 495/3711/17, визначений частиною сьомою статті 11 Закону № 2811-XII строк підлягає поновленню, а допомога при народженні дитині підлягає призначенню у разі наявності поважних причин такого пропуску, оскільки неможливість своєчасного звернення батьків порушує інтереси дитини, що є неприпустимим.

Таким чином, строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини може бути поновлено лише за наявності поважних причин, які обумовлюють несвоєчасне звернення батьків, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що підтверджені належними доказами.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що позивач дійсно після отримання свідоцтва про народження дитини та звернення до відповідача із заявою пропустила строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.

Однак, суд враховує те, що позивач з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з повним пакетом документів, оскільки позивач спочатку знаходилася на тимчасово окупованій території (м. Луганськ), де й народилась її дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , у жовтні 2020 року разом із дитиною перемістилась до м. Києва, набула статус внутрішньо-переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 05 жовтня 2020 року № 3004-, без отримання статусу якого громадяни України, місце реєстрації яких знаходиться на тимчасово окупованій території України, фактично не може реалізувати свої права на отримання державної допомоги при народженні дитини, тобто вже після спливу дванадцятимісячного строку після народження дитини.

До того ж, суд зазначає, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем було вчинено усіх можливих та залежних від неї дій для отримання допомоги при народженні дитини у встановлений законодавством строк, тоді як обставини, що викликали пропущення такого строку є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

При цьому, слід зазначити, що частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, рішення відповідача про відмову у призначення соціальної допомоги при народженні дитини є протиправним з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю із виходом за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації, оформлене листом від 27 травня 2021 року № 37/10-6466, про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини.

3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації призначити та виплатити допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , в порядку та розмірі, що встановлені статтею 12 Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації (02125, м. Київ, вул. Курнатовського, 7-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Аверкова