Справа № 420/20679/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛАКС» про стягнення податкового боргу та накладення арешту на кошти,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд стягнути з усіх відкритих у банках рахунків відповідача суму заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 48930033 грн; накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛАКС», що знаходяться у банках, обслуговуючих підприємство.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача наявна заборгованість перед бюджетом, яка утворилася внаслідок винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення. Податковим органом вчинялися заходи щодо стягнення податкового боргу у вигляді винесення та направлення на адресу боржника податкової вимоги, проте заборгованість у встановлені строки до бюджету сплачена (погашена) не була, у зв`язку із чим податковий орган звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 15.11.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін згідно з ст. 262 КАС України.

Копію вищезазначеної ухвали направлено засобами електронного зв`язку за електронною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛАКС»: , проте від Товариства до суду не надійшло підтвердження про отримання ухвали відповідно до ч. 2 ст. 129 КАС України.

Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч.2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ТОВ «ВІАЛАКС» (43466465) 23.01.2020 зареєстровано Юридичним департаментом Одеської міської ради, про що вчинено запис № 0073071. Підприємство перебуває на обліку як платник податків у Приморській ДПІ з 23.01.20 та зареєстроване за № 61.

Станом на 02.09.21 відповідно до довідки - розрахунку заборгованості до бюджету, розрахунку податкового боргу та інтегрованої картки платника (ІКП) податковий борг перед державою ТОВ «ВІАЛАКС» складає 48 930 033 грн, а саме по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), який виник в результаті винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № від 13.07.20 на суму 48930033 грн (39144026 грн - основний платіж; 9786007 грн - штрафна санкція).

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості у встановлені законодавством строки, податковим органом винесено податкову вимогу форми «Ю» № 0065453 від 28.04.21, яку направлено за адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛАКС» рекомендованим листом з повідомленням про вручення (вручено 29.05.21).

На час звернення податкового органу до суду сума податкового боргу відповідачем не сплачена та платник податків має податковий борг по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 48930033 грн, що підтверджується документально та не спростовано відповідачем.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

При цьому норми ПК України не містить обов`язку контролюючого органу повторно вручати платнику податків податкову вимогу у разі зміни суми податкового боргу.

Згідно з пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Отже факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого зобов`язання призводить до набуття таким статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).

За правилами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

З урахуванням того, що узгоджена сума податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу, а її розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, беручи до уваги направлення податковим органом відповідачу податкової вимоги та непогашення відповідачем заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заявленої суми податкового боргу.

Що стосується позовної вимоги про накладення арешту на кошти, що знаходяться в банках (фінансових) установах, то суд зазначає наступне.

Право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, передбачено пп.20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, визначені п.94.2 ст. 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у ст.94 Податкового кодексу України. Ці норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, причому зміст правового регулювання викладається в єдиному контексті.

Додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені ст.94 цього Кодексу, визначені пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України (сформульованого як вичерпний), не може розглядатися як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.

Наведене пояснюється тим, що норма пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України є імперативною і обов`язковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим. Норми пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 та п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини.

Так, норми п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України регулює інше коло суспільних відносин, а саме: питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС в Одеській області відповідно до ст. 89 ПКУ прийняло рішення про опис майна платника у податкову заставку від 17.05.21 № 209/15-32-13-04.

На підставі зазначеного рішення з метою встановлення наявності майна, яке перебуває у власності платника податків ТОВ «ВІАЛАКС», та на яке поширюється право податкової застави, здійснено вихід за податковою адресою юридичної особи: м. Одеса, площа 10 Квітня, буд. 1.

При обстеженні податкової адреси встановлено, що там розташована шестиповерхова нежитлова будівля. На момент обстеження податкової адреси посадові особі підприємств відсутні. Встановлення факту ведення господарської діяльності неможливо. На підставі вищезазначеного податковим органом складено акт обстеження місцезнаходження юридичної особи та його майна за податковою адресою № 208/15-32-13-04-09 від 03.09.21.

Оскільки здійснити опис майна у податкову заставу платника податків неможливо, у зв`язку з відсутністю за податковою адресою Товариства, ГУ ДПС в Одеській області надіслало запит на встановлення місцезнаходження платника податків № 22176/5/15-32-13-04-19 від 03.09.21

16.09.21 на адресу ГУ ДПС в Одеській області надійшла відповідь на запит про встановлення місцезнаходження платника податків № 6152/9/15-97-04-09-07 від 16.09.21 (вх. № 38499/5 від 16.09.21), згідно з яким БФЗ ГУ ДФС в Одеській області під час виїзду за податковою адресою платника податків не встановлено ознак ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «ВІАЛАКС»; директора Товариства гр. ОСОБА_1 не встановлено.

Разом з цим, як встановлено судом, ТОВ «ВІАЛАКС» має відкриті рахунки в установах банків.

Враховуючи наведене, у відповідача відсутнє інше майно, крім грошових коштів на рахунку у банку, для погашення податкового боргу.

Постановою Національного Банку України № 22 від 21.01.2004 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція).

Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та є обов`язкові для виконання ними (пункти 1.1 та 1.3 Інструкції).

Главою 9 Інструкції визначено порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів.

Пункт 9.2 Інструкції передбачає, що банк накладає арешт на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків.

Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах (п.9.3 Інструкції).

Абзац 1 пункту 9.10 глави 9 Інструкції передбачає, що у разі надходження до банку платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для забезпечення виконання якого на кошти клієнта накладено арешт, банк виконує її в повній або частковій сумі в межах наявної арештованої суми на рахунку.

Банк виконує часткову оплату платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) відповідно до п.5.10 глави 5 та п.11.9 глави 11 цієї Інструкції.

Враховуючи положення абз.3 та 4 п.9.10 глави 9 Інструкції, до арешту суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, банк продовжує арештовувати кошти, що надходять на рахунок клієнта, та виконує платіжні вимоги/інкасові доручення (розпорядження) щодо списання коштів з урахуванням тієї суми, яку раніше частково списано на підставі платіжних вимог/інкасових доручень (розпоряджень) за тим виконавчим документом, для забезпечення якого було накладено арешт на кошти на рахунку клієнта. Банк після списання за платіжною вимогою/інкасовим дорученням (розпорядженням) суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, списує цей документ з відповідного позабалансового рахунку та, якщо немає на обліку за позабалансовим рахунком інших документів про арешт коштів, проводить операції за рахунком клієнта.

З аналізу вказаних норм вбачається, що у разі визначення конкретного розміру заборгованості у документі, яким накладено арешт, банк без порушення прав платника та одночасно клієнта банка в частині обмеження користування належними такому платнику коштами або цінностями, у разі повного виконання рішення про арешт та списання визначеної суми у визначеному розмірі, продовжує безперешкодно виконувати завдання по списанню або перерахуванню коштів платника за його бажанням.

За приписами абз.2 пп.94.6.2 п. 94.6 ст.94 ПК України, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС в Одеській області обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ЄДРПОУ ВП 44069166) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛАКС» (пл.10 Квітня, буд. 1, Одеса, Одеська область, 65009; ) про стягнення податкового боргу та накладення арешту на кошти задовольнити.

Стягнути з усіх відкритих у банках рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛАКС» суму заборгованості по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 48930033 грн (сорок вісім мільйонів дев`ятсот тридцять тисяч тридцять три гривні) на бюджетний рахунок UA0015744, банк отримувача Казначейство України, МФО 899998, код 37607526, КБК 14010100, отримувач коштів ГУК в Од. обл. / м. Одеса / 14010100.

Накласти арешт у межах суми податкового боргу в розмірі 48930033 грн (сорок вісім мільйонів дев`ятсот тридцять тисяч тридцять три гривні) на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛАКС», що знаходяться у банках, обслуговуючих підприємство, в тому числі: в ПАТ «БАНК ВОСТОК», МФО 307123, номера рахунків НОМЕР_1 (українська гривань; дата відкриття 28.01.20), НОМЕР_1 (долар США; дата відкриття 28.01.20), НОМЕР_1 (євро; дата відкриття 28.01.20); в Казначействі України, МФО 899998, UA0438658 (українська гривня; дата відкриття 10.02.20).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк