Справа № 320/11494/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2022 року м. Київ № 320/11494/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (код: 43141377, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 серпня 2020 року №Ф-445466-54.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що оскаржувана ним податкова вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню у судовому порядку, оскільки протирічить вимогам діючого законодавства.

Ухвалою суду від 30.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Запропоновано відповідачеві протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та всі необхідні документи (докази) які стали підставою прийняття оскаржуваного рішення.

24.12.2020 судом отримано відзив на позовну заяву у якому відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказує зокрема на те, що спірна податкова вимога винесена контролюючим органом згідно вимог та у відповідності до норм чинного законодавства за наявності на те передбачених підстав, що підтверджуються відповідними доказами, а відтак вимоги позивача є необґрунтованими.

Натомість, у відповіді на відзив, отриманого судом 04.01.2021, позивач зазначає, що надані відповідачем докази лише підтверджують правомірність позиції позивача щодо протиправності вимоги відповідача про сплату боргу.

Ухвалою суду від 06.01.2022 відповідача у справі - Головне управління ДПС у Київській області () замінено на правонаступника, яким є Головне управління ДПС у Київській області ().

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , 03.03.2012 зареєстрований як фізична особа - підприємець (номер запису 0012069) та з 05.03.2012 перебуває на обліку у ГУ ДПС у Київській області (Києво-Святошинська ДПІ). Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 значиться - 69.10 Діяльність у сфері права (основний).

Згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області від 05.03.2012, позивача з 05.03.2012 взято на облік як платника єдиного внеску.

Як вказано відповідачем, станом на 22.01.2018 у ФОП ОСОБА_1 обліковувалась переплата по єдиному соціальному внеску в розмірі 819,06 грн.

При цьому, ФОП ОСОБА_1 , використовував працю інших осіб та ним, як роботодавцем самостійно були подані такі звіти:

- від 15.01.2018 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 704,00 грн., борг сплачено за рахунок переплати в розмірі 819,06 грн., сума переплати склала 115,06 грн.;

- від 16.02.2018 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 819,06 грн., сплачено 1 638,12 грн., сума переплати склала 934,12 грн.;

- від 14.03.2018 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 819,06 грн., борг сплачено за рахунок переплати в розмірі 819,06 грн., сума переплати склала 115,06 грн.;

- від 12.04.2018 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 819,06 грн., сплачено 819,06 грн., сума переплати склала 115,06 грн.;

- від 14.05.2018 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 819,06 грн., сплачено 819,06 грн., сума переплати склала 115,06 грн.;

- від 18.06.2018 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 819,06 грн., сплачено 819,06 грн., сума переплати склала 115,06 грн.;

- від 16.07.2018 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 819,06 грн., сплачено 1 638,12 грн., сума переплати склала 934,12 грн.;

- від 21.08.2018 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 819,06 грн., борг сплачено за рахунок переплати в розмірі 819,06 грн., сума переплати склала 115,06 грн.;

- від 17.09.2018 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 819,06 грн., сплачено 1 638,12 грн., сума переплати склала 934,12 грн.;

- від 12.11.2018 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 2 457,18 грн., борг зменшено за рахунок переплати 934,12 грн., також сплачено 819,60 грн., сума боргу склала 704,00 грн.;

- від 13.01.2019 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 819,06 грн., сплачено 1 836,12грн., сума переплати склала 313,06 грн.;

- від 17.02.2019 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 918,06 грн., борг зменшено за рахунок переплати 313,06 грн., також сплачено 918.6 грн., сума переплати склала 313,06 грн.;

- від 12.03.2019 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 819,06 грн., борг зменшено за рахунок переплати 313,06 грн., також сплачено 918.6 грн., сума боргу склала 506,00 грн.;

- від 12.03.2019 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 918,06 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 1 424,06 грн.;

- від 03.04.2019 у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску в розмірі 918,06 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 2 342,12 грн.

30.03.2020 по ФОП ОСОБА_1 податковим органом винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № на загальну суму 3723,83 грн., з яких штрафних санкцій нараховано за період з 21.02.2017 до 12.03.2019 на суму 2 724,43 грн. та пені на суму 999,40 грн., яке надіслано позивачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового повідомлення.

Оскільки вказане рішення контролюючого органу, як зазначено відповідачем, позивачем не оскаржувалось, у зв`язку із наявністю в ІКП позивача заборгованості зі сплати ЄСВ 12.08.2020 відповідачем у відношенні позивача сформовано податкову вимогу №Ф-445466-54 на суму 6065,95 грн., що була надіслана останньому рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Позивач, не погоджуючись із податковою вимогою від 12.08.2020 №Ф-445466-54, звернувся зі скаргою до ГУ ДПС у Київській області з проханням її скасувати. Зокрема, у поданій скарзі позивачем наголошувалось на тому, що сплата відповідних сум по єдиному внеску здійснювалась ним наперед, місяць в місяць, до настання 20 числа наступного місяця, в якому здійснюється така сплата згідно положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно, свої вимоги позивач мотивував тим, що питання про несвоєчасність сплати ЄСВ є надуманим та не відповідає дійсності.

Також позивач посилався на відповідні приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення ФОП на період з 01.03.2020 по 31.05.2020 від нарахування, обчислення та сплати ЄСВ за себе, а також на те, що не дивлячись на відповідні пільги, позивачем за вказаний період як ФОП у встановлених законодавством розмірах своєчасно та в повному обсязі здійснювались платежі по ЄСВ.

Рішенням ГУ ДПС у Київській області від 19.10.2020 №35643/ФОП/10-36-05-01 скаргу позивача (вх. №98288/ФОП/10-36 від 01.10.2020) на вимогу про сплату боргу від 12.08.2020 №Ф-445466-54 залишено без розгляду, оскільки така надійшла до контролюючого органу, який не уповноважений її розглядати.

Разом з тим, звернувшись до суду з даним адміністративним позовом, згідно змісту останньої, позивач з`ясував, що у відповідності до рішення відповідача від 19.10.2020 №35643/ФОП/10-36-05-01, вимога про сплату боргу від 12.08.2020 №Ф-445466-54, направлена ФОП ОСОБА_1 , не стосується сплати єдиного соціального внеску за себе, а стосується сплати ЄСВ у розмірі 6095,95 грн., за кодом бюджетної кваліфікації 71010000, станом на 07.10.2020 згідно бази ІС «Податковий блок».

Позивач з`ясував, що за кодом бюджетної кваліфікації 71010000 платежі з ЄСВ сплачуються роботодавцями, ФОП за використання праці найманих працівників.

Таким чином, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що в період часу з 01.02.2017 по 30.03.2019 при здійснені підприємницької діяльності ним використовувалась праця найманих працівників з поданням відповідної заяви до Києво-Святошинського ГУ ДПС у Київській області та сплатою відповідних платежів ЄСВ за найманих працівників.

При цьому, починаючи з 01.04.2019 по теперішній час, як стверджується позивачем, ним як ФОП під час здійснення підприємницької діяльності праця найманих працівників не використовується, - зокрема, 04.04.2019 до Києво-Святошинського ГУ ДПС у Київській області здана податкова звітність про припинення з 30.03.2019 використання праці найманих працівників.

Відповідно, враховуючи викладене, позивач зазначив, що оскільки з 01.04.2019 ним не використовується праця найманих працівників, на його переконання підстави для нарахування та стягнення боргу (недоїмки) за вимогою відповідача від 12.09.2020 №Ф-445466-54 за кодом бюджетної класифікації 71010000 були відсутні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (тут і далі - Закон №2464-VI, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону №2464-VI).

Пунктами 2 і 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону №1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин 2-3, 8, 12 статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною 5 статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з абзацами 1, 3-5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953) (далі - Інструкція №449).

Абзацом 2 пункту 2 розділу VI Інструкції №449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн (абзаци 1-3, 11 пункту 3 розділу VI Інструкції №449).

Згідно з абзацом 1 пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Із зазначеного слідує, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Як вбачається із матеріалів справи та викладених сторонами доводів і заперечень, спірні правовідносини полягають в тому, що згідно позиції відповідача, позивач використовував працю інших осіб та ним, як роботодавцем, самостійно подавались звіти із визначенням суми єдиного соціального внеску до сплати.

Таким чином, відповідач зазначає, що при поданні цих звітів позивач самостійно ствердив правильність їх заповнення та узгодив суми єдиного внеску, які підлягали обов`язковій сплаті.

При цьому, як вказано відповідачем, у відношенні позивача було прийнято рішення № від 30.03.2020 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, яким за період з 21.02.2017 до 12.03.2019 нараховано штрафних санкцій на суму 2724,43 грн. і пені на суму 999,40 грн., та за узгодженості останніх, у зв`язку із наявністю у позивача станом на 12.08.2020 заборгованості зі сплати ЄСВ - оскаржувану в даній адміністративній справі вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2020 №Ф-445466-54 на суму 6065,95 грн.

Так, згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Суд зазначає, що право на виставлення податкової вимоги, в силу приписів Податкового кодексу України виникає у контролюючого органу з моменту виникнення у платника податків податкового боргу.

Разом з цим, згідно пункту 56.15 статті 56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 30.03.2020 надсилалось на адресу позивача та не було ним оскаржене в адміністративному чи судовому порядку, а отже вважається узгодженим.

У відповіді на відзив позивач стверджує, що зокрема рішення № від 30.03.2020 щодо нарахування штрафних санкцій та пені було отримано ним 12.05.2020 та оскаржено у досудовому порядку шляхом подання відповідної скарги, на що подано докази, з яких вбачається направлення таких скарг 18.05.2020 у тому числі до ГУ ДПС у Київській області та Києво-Святошинського управління ГУ ДПС у Київській області.

Згідно пункту 56.16 статті 56 Податкового кодексу України днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

У відповідності до поданих позивачем доказів - копій описів вкладення та фіскальних чеків служби поштового зв`язку «Укрпошта» - скарги позивача до ГУ ДПС у Київській області та Києво-Святошинського управління ГУ ДПС у Київській області були надіслані 18.05.2020.

Згідно приписів пунктів 56.8, 56.9 статті 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Згідно підпункту 56.17.3 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Однак, суд зазначає, що матеріалах справи відсутні докази щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг позивача, у тому числі відповідачем. При цьому, суд звертає увагу, що в матеріалах справи також відсутні будь-які заперечення щодо факту оскарження позивачем рішення податкового органу № від 30.03.2020, оскільки у відзиві на позов лише зазначено про зворотнє.

Суд відмічає, що приписи статті 56 Податкового кодексу України, зокрема його пунктів 56.2 та 56.3, обумовлюють право на подання платником податків скарги до контролюючого органу вищого рівня.

Разом з цим, пункт 56.5 статті 56 Податкового кодексу України встановлює обов`язок платника податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня, письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов`язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення.

Відповідно, суд не може взяти до уваги твердження відповідача про не оскарження позивачем його рішення № від 30.03.2020, оскільки наявними доказами підтверджується направлення такої скарги позивачем відповідачеві, а також її копії до Києво-Святошинського управління ГУ ДПС у Київській області, тобто до органу, яким було винесено оскаржуване рішення.

Як зазначено у пункті 1 розділу ІІ Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 №916 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.12.2015 за №1617/28062) (далі - Порядок №916), скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів у місті Києві та областях, міжрегіональних територіальних органів.

За пунктом 1 розділу V Порядку №916 платник податків одночасно з поданням скарги до контролюючого органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомити про це контролюючий орган, який прийняв оскаржуване рішення.

Відповідно, суд вбачає дотримання позивачем порядку подання скарги, зокрема в частині підвідомчості органу, уповноваженого на її розгляд.

Таким чином, зважаючи на те, що штрафні санкції та пеня з ЄСВ нараховані позивачеві за період з 21.02.2017 до 12.03.2019 були включені до спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2020 №Ф-445466-54, а позивачем надано докази щодо їх оскарження, суд робить висновок, що відповідні суми штрафу та пені були неузгодженими, та враховуючи також відсутність в матеріалах справи доказів щодо прийнятого контролюючим органом рішення за скаргою позивача, у т.ч. доказів надіслання такого позивачеві, - в силу цитованих вище положень Податкового кодексу України у відповідача були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваної податкової вимоги від 12.08.2020 №Ф-445466-54, зокрема в частині застосування до позивача вищезазначених штрафу та пені.

Власне, аналізуючи наведені правові норми Верховним Судом у постанові від 22.09.2021 по справі №400/2282/19 зроблено висновок про те, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого Податковим кодексом України або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника) строку розгляду скарги платника податків, та ненаправлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги на адресу платника податків з повідомленням про вручення, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня.

В свою чергу, визнання скарги повністю задоволеною на користь платника податків означає, що оскаржене рішення контролюючого органу з цього часу припинило регулюючу дію та не створює для платника податків юридичного обов`язку.

Верховним Судом вже неодноразово, зокрема, у постановах від 10.10.2019 у справі №826/4049/14, від 24.01.2019 у справі №826/500/15, від 12.12.2019 у справі №820/1929/17, від 12.11.2020 у справі №810/3577/17, за аналогічних обставин було зроблено чіткий правовий висновок про те, що у разі ненадіслання суб`єктом владних повноважень вмотивованого рішення за скаргою платника податків, остання вважається задоволеною на користь платника.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права враховуються судом першої інстанції при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо нарахованої позивачеві суми недоїмки в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 12 серпня 2020 року №Ф-445466-54, суд зазначає наступне.

У відзиві на позов відповідач стверджує, що станом на 17.02.2019 у позивача рахувалась переплата з ЄСВ на суму 313,06 грн., але вже станом на 12.03.2019 сума боргу склала 506,00 грн., та знову ж на вказану дату - 1424,06 грн., а 30.04.2019 - 2342,12 грн.

Так, згідно поданого позивачем звіту від 17.02.2019 за 1 місяць 2019 року, визначена ним загальна сума єдиного внеску, що підлягала сплаті становила 918,06 грн. При цьому, така ж сума єдиного внеску була визначена позивачем самостійно і у поданих звітах від 12.03.2019 за 2 місяць 2019 року та від 03.04.2019 за 3 місяць 2019 року.

Згідно наданої відповідачем роздруківки ІКП позивача, в результаті проведених нарахувань та сплат, станом на 18.02.2019 у позивача рахувалась переплата у розмірі 313,06 грн.

Надалі, 20.02.2019 у зв`язку із нарахуванням єдиного внеску на суму 918,06 грн., за наявності переплати в сумі 313,06 грн., недоїмка з ЄВ почала становити 605,00 грн.

В подальшому, через зарахування 12.03.2019 суми в 918,06 грн., із погашенням недоїмки в 605,00 грн., сума переплати почала знову становити 313,06 грн.

Враховуючи нарахування ЄВ 12.03.2019 на суму 819,06 грн. та переплату в 313,06 грн., у позивача збільшилась недоїмка на 506,00 грн.

Через нарахування 20.03.2019 єдиного внеску на суму 918,06 грн., сума недоїмки збільшилась та почала становити 1424,06 грн.

Надалі, у зв`язку із нарахуванням ЄВ 22.04.2019 на суму 918,06 грн., недоїмка позивача почала становити 2342,12 грн., у т.ч. станом на 30.04.2019.

Однак, суд звертає увагу, що як було зазначено вище, згідно поданого позивачем звіту від 12.03.2019 визначена ним загальна сума єдиного внеску, що підлягала сплаті - становила 918,06 грн. При цьому, звіту від 12.03.2019 щодо нарахування суми в 819,06 грн. матеріали справи не містять (звіти на 819,06 грн. подавались, а сплата за ними здійснювались позивачем у 2018 році).

Таким чином, за наявними матеріалами вбачається, що у березні 2019 року відбулось подвійне нарахування позивачеві ЄВ, а саме в сумі 918,06 грн. та в сумі 819,06 грн.

Відповідно, спростовуються твердження відповідача, що 12.03.2019 позивачем шляхом подання відповідного звіту було самостійно визначено суму єдиного соціального внеску зокрема у сумі 819,06 грн., оскільки в матеріалах справи, у т.ч. поданих відповідачем звітів позивача з ЄСВ - відсутній звіт за 12.03.2019 на суму 819,06 грн.

Варто зазначити, що у зв`язку із нарахуванням позивачеві 12.03.2019 ЄСВ на суму 819,06 грн., сформована за рахунок існуючої переплати в 313,06 грн. недоїмка на 506,00 грн. у подальшому мала вплив на загальну суму недоїмки позивача внаслідок послідуючих нарахувань, та яка зокрема станом на 30.04.2020 вже становила 2342,12 грн.

Отже, встановлені судом та наведені вище обставини свідчать про те, що визначена відповідачем в оскаржуваній вимозі про сплату боргу сума недоїмки позивача з ЄСВ за відповідний період (2342,12 грн.) - включала в себе суму недоїмки (506,00 грн.), яка була сформована без належного на те документального підтвердження, внаслідок подвійного нарахування ЄСВ, зокрема на суму 819,06 грн.

Відтак, суд вважає обґрунтованими заперечення позивача щодо незаконності нарахованого позивачеві боргу з ЄСВ в сумі 506,00 грн.

Суд зазначає, що не надає оцінки правомірності нарахування позивачеві сум єдиного внеску за інші періоди окрім того, за який обставинами справи підтверджено неправомірність нарахування контролюючим органом сум єдиного внеску.

В той же час, оскільки предметом спору даної адміністративної справи є прийняте відповідачем рішення - вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12 серпня 2020 року №Ф-445466-54, де розрахунок суми недоїмки позивача з ЄСВ здійснено у тому числі із використанням вищевказаної документально не підтвердженої суми боргу, а нараховані при цьому штрафні санкції та пеня, розраховані від загальної суми недоїмки, не були узгодженими, внаслідок їх оскарження позивачем - визначені відповідачем суми грошових зобов`язань позивача є неправомірними, що зумовлює необхідність скасування спірної податкової вимоги в цілому.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд робить висновок, що в межах розгляду даної адміністративної справи відповідач не виконав покладеного на нього Законом обов`язку, адже не довів суду належними і допустимими доказами правомірності прийнятого ним та оскаржуваного позивачем рішення.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини та надану правову оцінку спірним правовідносинам, наявні підстави для визнання заявлених позивачем вимог такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 840,80 грн. згідно квитанції про сплату від 10.11.2020 №03240, що в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 12 серпня 2020 року №Ф-445466-54.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код: 44096797, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а) судові витрати в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 06.01.2022.

Суддя Панченко Н.Д.