Справа № 460/531/22
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

10 січня 2022 року м. Рівне №460/531/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Гресько, розглянувши клопотання позивача з питань забезпечення адміністративного позову по справі за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
провизнання протиправними та скасування вимог,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) №5514-50 від 13.05.2019, №5514-50 від 11.02.2020 та №Ф-5514-50-У від 08.02.2021.

Позивачем подано клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вимог Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №5514-50 від 11.02.2020 та №Ф-5514-50-У від 08.02.2021.

Заява мотивована тим, що на виконанні у Гощанському відділі ДВС у Рівненському районі Рівненької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), перебуває виконавче провадження №61902059 на підставі вимоги ГУ ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №5514-50 від 11.02.2020 та виконавче провадження №66473786 на підставі вимоги ГУ ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5514-50-У від 08.02.2021. Позивач зазначає, що відкриття виконавчого провадження зумовлює примусове виконання постанови та тягне за собою інші наслідки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Це, в свою чергу, може призвести до негативних фінансових наслідків для позивача у вигляді стягнення не лише суми стягнення, яка на його думку є спірною, а й суми витрат винагороди державного виконавця та виконавчого провадження. З наведеного, позивач просив заяву задовольнити та вжити заходів забезпечення позову.

За правилами частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для його розгляду, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

В силу вимог частини другої 50 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З системного аналізу вказаної норми права судом встановлено, що підставами для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 2) очевидними є ознаки порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю; 3) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; 4) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист; 5) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним. При чому, кожна з наведених обставин є самостійною.

Згідно із абзацом 2 пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, що можуть слугувати підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем (заявником) на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретними заходами до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності труднощів виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено вимоги про сплату податкового боргу (недоїмки) №5514-50 від 13.05.2019, №5514-50 від 11.02.2020 та №Ф-5514-50-У від 08.02.2021.

Вважаючи такі вимоги протиправними та такими, що прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб визначений Конституцією та законами України, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою.

Судом також встановлено, що головним державним виконавцем Гощанського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче провадження №61902059 на підставі вимоги ГУ ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №5514-50 від 11.02.2020 та виконавче провадження №66473786 на підставі вимоги ГУ ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5514-50-У від 08.02.2021.

04.10.2021 головним державним виконавцем у виконавчому провадженні №66473786 винесено постанову про арешт коштів боржника, яка надіслана банкам для виконання.

Частиною 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

З аналізу вказаних норм права, судом встановлено, що виключно у випадку узгодження суми боргу (недоїмки), яка визначена у вимозі, у податкового органу виникає право на звернення її до примусового виконання.

Разом з тим, позивачем оскаржено у судовому порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) №5514-50 від 13.05.2019, №5514-50 від 11.02.2020 та №Ф-5514-50-У від 08.02.2021 щодо стягнення з нього боргу з єдиного соціального внеску.

Оскільки органом державної виконавчої служби звернуто стягнення на доходи позивача, на підставі зазначених вимог про сплату боргу (недоїмки), то позивачем в обґрунтування заяви наведено достатні аргументи на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Примусове стягнення з позивача сум недоїмки зі сплати єдиного внеску, у разі оскарження до суду вимоги про сплату такої недоїмки, свідчить, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, внаслідок втручання у його право власності.

Як було зазначено судом, позивач оскаржує у судовому порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) №5514-50 від 11.02.2020 та №Ф-5514-50-У від 08.02.2021, які є виконавчими документами.

На переконання суду, наслідком продовження примусового виконання органом ДВС за вказаними вимогами, надісланими до органу ДВС як узгоджені, при їх судовому оскарженні, може бути те, що відновлення порушених прав боржника (заявника), у випадку визнання в подальшому таких вимог судом протиправними та їхнє скасування, виявиться істотно ускладненим, з огляду на фактичне стягнення коштів з заявника, а, відтак, наявні підстави для зупинення стягнення на підставі виконавчих документів.

Аналіз викладених обставин дає підстави для висновку, що необхідним є вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, які є повністю співмірними з позовними вимогами та відповідають принципу адекватності заходу забезпечення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення адміністративного позову, про які у своїй заяві просить позивач, відповідають предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Сукупність наведених обставин вказує на існування об`єктивної необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, так як невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача.

За правилами частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Таким чином, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню шляхом: зупинення стягнення на підставі виконавчих документів - вимоги про сплату боргу (недоїмки) №5514-50 від 11.02.2020 та №Ф-5514-50-У від 08.02.2021, прийнятих Головним управлінням ДПС у Рівненській області, - до набрання рішенням суду у справі №460/531/22 законної сили.

Керуючись статтями 150-158, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) №5514-50 від 11.02.2020 на суму заборгованості 10719,72 грн, - до набрання рішенням суду у справі №460/531/22 законної сили.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5514-50-У від 08.02.2021 на суму заборгованості 6038,12 грн, - до набрання рішенням суду у справі №460/531/22 законної сили.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали надіслати до Гощанського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) засобами електронного зв`язку ().

Повний текст ухвали складений 10.01.22

Суддя Олег ГРЕСЬКО