Справа № 500/4166/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/4166/21 пров. № А/857/19252/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року (прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Тернополі суддею Дерех Н. В.) в адміністративній справі № 500/4166/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області) щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років з 90 % на 70 % грошового забезпечення та обмеженні її максимальним розміром в результаті перерахунку, здійсненого на виконання рішення суду з 01.04.2019;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області перерахувати та виплатити йому пенсію з 01.04.2019 з урахуванням розміру пенсії 90 % грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром (з урахуванням виплачених сум).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII). На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 500/3820/20 ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснено перерахунок його пенсії, проте з обмеженням максимального розміру пенсії на підставі статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того, при здійсненні такого перерахунку відповідач знову зменшив основний розмір пенсії позивача з 90 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, з 90 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням раніше виплачених сум) на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90 % сум грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, в частині відмови в задоволенні позову, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого зробив невідповідний висновок обставинам справи. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував той факт, що ГУ ПФУ в Тернопільській області у своєму листі від 07.07.2021 повідомило його, що йому здійснено перерахунок пенсії відповідно до рішення суду, проте разом з тим зазначило, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, тому пенсія після перерахунку не перевищує 18 540,00 грн. Тобто, в наявності беззаперечний доказ того, що на момент звернення до суду із цим позовом, пенсійна виплата вже була обмежена максимальним розміром, проте суд помилково вважає цю вимогу передчасною.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.

ГУ ПФУ в Тернопільській області відповідно до Постанови № 103 провело перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018. При проведенні перерахунку відповідач визначив розмір пенсії позивача з розрахунку 70 % грошового забезпечення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 1940/1881/18, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії щодо зменшення розміру пенсії позивачу з 90 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 500/3820/20, яке набрало законної сили, зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим спеціальним званням, надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

ГУ ПФУ в Тернопільській області листом від 07.07.2021 повідомило, що максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 10 прожитковим мінімумам, установлених для осіб, які втратили працездатність, що становить 18 540,00 грн.

Згідно копії перерахунку пенсії позивача (а. с. 8) видно, що при перерахунку його пенсії з 01.06.2021 відповідач знову зменшив основний розмір пенсії позивача з 90 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Вважаючи такі дії суб`єкта владних повноважень протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності фактичних та правових підстав для перерахунку пенсії позивачу на підставі поданої довідки, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90 % сум грошового забезпечення.

У цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому не підлягає перегляду в апеляційній інстанції.

Відмовляючи в задоволенні іншої частини вимог, суд першої інстанції покликався на те, що відповідач не відмовляв позивачу у виплаті перерахованої суми пенсії без обмеження її максимальним розміром, а відмовляв з підстав лише того, що після визнання протиправними та скасованими пунктів 1-2 Постанови № 103 інших рішень Уряду про умови та порядок проведення перерахунку пенсій не приймалося, а тому відсутні підстави та повноваження для здійснення перерахунку пенсії, і, як наслідок, питання щодо такого обмеження не вирішувалося. Суд апеляційної інстанції зазначив, що такі позовні вимоги є передчасними, оскільки в адміністративному судочинстві захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами в цій частині, суд виходить з такого.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі.

Стаття 10 Закону № 2262-XII передбачає, що призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, у вказаному рішенні Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Згідно з пунктами 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп/2000 у справі про порядок виконання рішень Конституційного Суду України обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів. Це виключає можливість органу державної влади, у тому числі парламенту, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб відтворювати положення правових актів, визнаних Конституційним Судом України неконституційними, крім випадків, коли положення Конституції України, через невідповідність яким певний акт (його окремі положення) було визнано неконституційним, у подальшому змінені в порядку, передбаченому розділом XIII Основного Закону України.

Конституційний Суд України в пункті 7 рішення № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року вже висловив правову позицію, згідно з якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічної редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

З огляду на те, що приписи частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII визнано Конституційним Судом України неконституційними, вони втратило чинність з дня ухвалення такого рішення, а саме з 20.12.2016, тому внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 до частини сьомої зазначеної статті зміни є нереалізованими, оскільки частина 7 статті 43, після рішення Конституційного Суду України, у Законі № 2262-XII відсутня. Крім цього, вказані зміни, по своїй суті є повторним запровадженням правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, а тому ці зміни, не створюють підстав для обмеження пенсії максимальним розміром.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач протиправно обмежив розмір пенсії позивача, а тому вважає, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 229, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328 КАС, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в адміністративній справі № 500/4166/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром (з урахуванням виплачених сум).

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин