Справа № 140/11978/21
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду

10 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/11978/21
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження клопотання Волинської обласної прокуратури про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Волинської обласної прокуратури про визнання бездіяльності щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні та зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього заробітку в сумі 30 899,40 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 позовну заяву залишено без руху.

01.11.2021 позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення з позовом до суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

25.11.2021 від Волинської обласної прокуратури до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить залишити позов без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

В обґрунтування клопотання відповідач вказав, що відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою етапі 122 КАС України.

Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За змістом статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) І відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За приписами пункту 3.8 Інструкції зі статистики заробітної плази, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 №114/8713, до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, відносяться суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору.

Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги. Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Таким чином, вихідна допомога при припиненні трудового договору не с складовою частиною заробітної плати, а тому положення частини другої стати 233 КЗпП України щодо можливості звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком не є застосовними до випадків подання позовної заяви про стягнення вихідної допомоги при звільненні.

За таких обставин, зважаючи на те, що вихідна допомога при звільненні не є складовою заробітної плати та беручи до уваги те, що положення частини другої статті 233 КЗпП України щодо можливості звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком не є застосовними до випадків подання позовної заяви про стягнення вихідної допомоги при звільненні, тому позивач повинна була звернутися з позовними вимогами про зобов`язання Волинської обласної прокуратури здійснити нарахування та виплатити вихідну допомогу при звільненні у межах місячного строку звернення до суду. Оскільки наказом прокурора Волинської області від 29.04.2020 №179к ОСОБА_1 звільнена з посади з 08.05.2020, відтак саме 08.05.2020 позивач дізналася про факт порушення свого права на отримання вихідної допомоги при звільненні, а тому з цього дня повинен обчислюватися місячний строк на звернення до суду з вимогами про зобов`язання Волинської обласної прокуратури здійснити нарахування та виплатити вихідної допомоги при звільненні. Відповідач вказує, що листом від 03.06.2021 позивача повідомлено, що 07.05.2020 їй перераховано 166 009,08 грн (без премії), а 29.05.2020 додатково перераховано 2 468,44 грн преміальних виплат за відпрацьовані робочі дні у травні 2020 року. Отже, перебіг строку звернення до суду почався з 08.05.2020, а з позовною заявою про зобов`язання здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги при звільненні позивач звернулася до адміністративного суду 20.10.2021, тобто більш як через рік після початку перебігу строку звернення до суду - з пропуском місячного строку з дня звільнення з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури області та органів прокуратури, не зазначивши підстав для поновлення цього строку. Поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено, тому відповідач просить залишити позов без розгляду.

У поданих письмових поясненнях представник позивача заперечує проти залишення позову без розгляду з тих підстав, що в заяві про поновлення строку звернення до суду з даним позов наведені обгрунтування поважності пропуску даного строку, які полягають в тому, що вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

В постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №240/4840/20, від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 13.02.2020 у справі №809/698/16, від 11.02.2021 у справі №240/532/20 відсутні правові висновки щодо розповсюдження або не розповсюдження частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України на вимоги щодо стягнення вихідної допомоги при звільненні. В постанові від 11.11.2019 у справі № 817/1227/17 Верховний Суд зазначив, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З наведених підстав просить відмовити в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Розгляд вказаного клопотання за встановленим судом порядком проведено в порядку письмового провадження.

Клопотання про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню з огляду на таке.

ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури Волинської області з 05.05.1998 до 08.05.2020 на різних прокурорських посадах.

Прокуратурою Волинської області у відповідності до вимог законодавства проведено добір з призначення, на період дії карантину, на вакантну посаду державної служби категорії «Б» - заступника начальника відділу роботи з кадрами, за результатами проведення якого наказом 19.06.2020 з позивачем було укладено контракт та, наказом в.о. прокурора Волинської області №232к від 19.06.2020 призначено на зазначену посаду державної служби категорії «Б на період дії карантину, установленого з метою запобіганню поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, присвоєно 4 ранг державного службовця.

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 03.09.2020 №410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» перейменовано без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридичну особу «Прокуратура Волинської області» у «Волинську обласну прокуратуру».

У структурі Волинської обласної прокуратури введено посаду заступника начальника відділу кадрової роботи та державної служби. У зв`язку з цим, 18.09.2020 керівником Волинської обласної прокурори укладено додаткову угоду до контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2.

Наказом №451к від 18.09.2020 керівника Волинської обласної прокуратури позивача було призначено на посаду заступника начальника відділу кадрової роботи та державної служби Волинської обласної прокуратури на період дії карантину, установленого з метою запобіганню поширення респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2.

06.03.2021 набрав чинності Закон України від 23.02.2021 № 1285-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» (далі Закон №1285- ІХ), яким відновлено дію відповідних положень Закону України «Про державну службу».

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1285-ІХ, контракти про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2, укладені до набрання чинності цим Законом, діють до призначення на посаду державної служби особи за результатами конкурсу, але не більше дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом.

На виконання вимог Закону, 22.03.2021 з позивачем укладено додаткову угоду до контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, якою передбачено, що контракт діє до призначення на посаду державної служби особи за результатами конкурсу, але не довше 05 грудня 2021 року.

Наказом №47 від 29.03.2021 керівника Волинської обласної прокуратури створено конкурсну комісію для організації та проведення конкурсу на зайняття посад державної служби Волинської обласної прокуратури .

Наказом №54 від 09.04.21 керівника Волинської обласної прокуратури оголошено конкурс на зайняття посад державної служби категорії «Б»,«В» Волинської обласної прокуратури: заступника начальника відділу кадрової роботи та державної служби; головного спеціаліста відділу кадрової роботи та державної служби; головного спеціаліста відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів ( дві посади), а також затверджено умови проведення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «Б», «В» та вирішено провести до 28.04.2021 конкурсний відбір на посади державної служби Волинської обласної прокуратури.

За результатами проведеного конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «Б» - заступника начальника відділу кадрової роботи та державної служби Волинської обласної прокуратури переможцем конкурсу відповідно до наказу керівника обласної прокуратури від 30.04.2021 № 77 визначено ОСОБА_2 .

Згідно з наказом керівника обласної прокуратури від 27.05.2021 №370к ОСОБА_2 призначено з 01.06.2021 на посаду заступника начальника відділу кадрової роботи та державної служби Волинської обласної прокуратури.

У зв`язку з призначенням переможця конкурсу на посаду державної служби з 01.06.2021, відповідно до п. 21 Контракту (з урахуванням додаткової угоди до контракту від 22.03.2021) наказом керівника обласної прокуратури № 371 к від 27.05.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу кадрової роботи та державної служби обласної прокуратури з 31.05.2021. Звільнення проведено відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83, ст. 85 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби.

Разом з тим, судом встановлено, що 28.04.2021 позивач звернулася з заявою до Волинської обласної прокуратури щодо нарахування та виплати вихідної допомога відповідно до статті 44 КЗпП України з метою досудового врегулювання спору, поновлення порушеного права.

Однак, після звільнення з 31.05.2021 з посади заступника начальника відділу кадрової роботи та державної служби Волинської обласної прокуратури, ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку своє звільнення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного від 02.07.2021, залишеного в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 по справі №140/4783/21 за позовною заявою за позовом ОСОБА_1 до Конкурсної комісії державної служби Волинської обласної прокуратури, Волинської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування протоколу та наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в задоволенні позову відмовлено повністю.

Як слідує із заяви про поновлення строку звернення з позовом до суду, з позовною заявою про зобов`язання здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги при звільненні позивач звернулася до адміністративного суду 20.10.2021, тобто після набрання 13.10.2021 законної сили рішенням Волинського окружного адміністративного від 02.07.2021 в справі №140/4783/21.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Згідно частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк

Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У постанові від 11.02.2021 у справі №240/4840/20 Верховний Суд зазначив, що вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

В постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 240/4840/20, від 27.08.2020 у справі № 804/871/16, від 13.02.2020 у справі №809/698/16, від 11.02.2021 у справі №240/532/20 відсутні правові висновки щодо розповсюдження або не розповсюдження частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України на вимоги щодо стягнення вихідної допомоги при звільненні.

В постанові від 11.11.2019 у справі № 817/1227/17 Верховний Суд зазначив, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

В постанові від 30.05.2018 у справі № 679/470/16-ц Верховний Суд зазначив, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення, зокрема вихідної допомоги, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування такої виплати.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має законні очікування щодо розповсюдження на спірні правовідносини частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України.

Крім того, чинним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.12.2020 у у справі № 560/3971/19, від 27.01.2021 у справі № 380/1662/20.

Згідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, оскільки КАС України передбачає, що інші закони можуть встановлювати строки звернення до суду, застосуванню в цій справі підлягають саме положення частини першої статті 233 КЗпП України, згідно яких звернення до суду із заявленими позивачкою вимогами не обмежується будь-яким строком.

Разом з тим, необхідно врахувати також і судову практику Європейського Суду з прав людини.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі Іліан проти Туреччини слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, основною складовою права на справедливий суд є право доступу до судочинства, у розумінні забезпечення особі можливості звернення до суду для вирішення спору. На підставі вищевикладеного, суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем встановленого строку звернення до суду із позовною заявою, тому клопотання відповідача щодо залишення позову без розгляду не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 122, 240, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Волинської обласної прокуратури про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом клопотання Волинської обласної прокуратури про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Суддя О.А. Лозовський