Справа № 380/1249/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 січня 2022 року

м. Київ

справа № 380/1249/21

адміністративне провадження № К/9901/48336/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, за участю третьої особи - Офісу Генерального прокурора, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (далі - Спеціалізована прокуратура) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив: стягнути з відповідача на його користь недоплачену при розрахунку при звільненні компенсацію за 266 днів невикористаних відпусток в сумі 905652,54 грн; недоплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення за період з 25 лютого до 04 вересня 2020 року (включно) в сумі 247654,40 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 29 грудня 2020 року в сумі 298025,60 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30 грудня 2020 року по день прийняття судового рішення включно виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 4975,32 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто зі Спеціалізованої прокуратури на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову компенсацію за 266 днів невикористаних відпусток в сумі 656086,34 грн та недоплачену суму середнього заробітку за 1 день в сумі 1548,08 грн, з проведенням необхідних відрахувань, податку й інших обов`язкових платежів. Стягнуто зі Спеціалізованої прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 вересня 2020 року по 05 липня 2021 року в сумі 106865,90 грн, з проведенням необхідних відрахувань, податку й інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат та прийнято постанову, якою позов в цій частині задоволено частково. Стягнуто зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 вересня 2020 року по 29 грудня 2020 року в сумі 50118,15 грн, з риманнямподатку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. У задоволені решти позову в цій частині відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року

28 грудня 2021 року Офіс Генерального прокурора подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року. Заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить змінити постанову суду апеляційної інстанції в частині визначення розміру та строку затримки розрахунку при звільненні змінити, визначивши суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 05 вересня 2020 року по 08 вересня 2020 року у розмірі 871, 62 грн. В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Предметом спору у цій справі є стягнення компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив, що суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформованого Верховним Судом у справі №1340/4393/18.

За приписами частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 зазначеної норми КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставою касаційного оскарження заявником зазначено застосування судами норми права,без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформованого у постанові Верховного Суду у справі №1340/4393/18.

Проте застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Водночас доводи Офісу Генерального прокурора не містять норми права, щодо якої сформовано висновок Верховного Суду, належний до застосування на думку заявника касаційної скарги.

Крім того, висновок Верховного Суду у справі №1340/4393/18 щодо правової природи середнього заробітку за час затримки власником або уповноваженим органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника жодним чином не впливає на вирішення цього спору, так як суди відмовили у задоволенні цієї частини вимог.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на процедуру нарахування заробітної плати працівникам органів прокуратури та формальних посилань на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України у.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, за участю третьої особи - Офісу Генерального прокурора, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко