Справа № 340/5976/21
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2022-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/5976/21

Кіровоградський окружний адміністративний суду у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: Головне управління ДПС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, код ЄДРПОУ ВП 43995486)

відповідач: приватне підприємство "ОТВ - Олександрія" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Червона, 39, )

про накладення арешту на кошти, що знаходяться у банку, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Кіровоградській області звернулося до суду з позовом до приватного підприємства "ОТВ - Олександрія" про накладення арешту на кошти, що знаходяться у банку.

Позов мотивовано тим, що за відповідачем обліковується податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 13260 грн. Рішення суду про стягнення цього податкового боргу з рахунків відповідача у банках, які його обслуговують, не виконане через відсутність коштів. Також у відповідача відсутнє інше майно, на яке може бути звернено стягнення, що підтверджується відомостями відповідних реєстрів про відсутність у відповідача зареєстрованого за ним права власності на об`єкти нерухомого майна, транспортні засоби, сільськогосподарську техніку. З цих підстав позивач просить накласти арешт на кошти ПП "ОТВ - Олександрія", що знаходяться на рахунку в АТ "СберБанк" за № НОМЕР_1 (МФО 320627) в розмірі податкового боргу у сумі 13260 грн.

Ухвалою судді від 20.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву - упродовж 15 днів від дня отримання цієї ухвали. Ухвала направлена на адресу відповідача, яка вказана у позовній заяві та значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як його місцезнаходження, але повернута поштою у зв`язку з відсутністю адресата. Відповідно до частини 6 статті 251 КАС України ця ухвала вважається врученою відповідачу. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Приватне підприємство "ОТВ - Олександрія" з 04.09.2007 року зареєстроване як юридична особа, перебуває на обліку платників податків в ГУ ДПС у Кіровоградській області.

За відповідачем обліковується податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 13260 грн., який виник на підставі нарахувань за податковим повідомленням-рішенням № від 11.05.2018 року.

Стягнення з відповідача цього податкового боргу було предметом спору в адміністративній справі №340/985/20. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 року у цій справі стягнуто кошти з рахунків у банках, обслуговуючих ПП "ОТВ - Олександрія" у рахунок погашення податкового боргу в сумі 13260 грн. на користь Державного бюджету України в особі ГУ ДПС у Кіровоградській області.

Посилаючись на відсутність у відповідача майна, на яке може бути накладено стягнення в рахунок погашення цього податкового боргу, позивач, керуючись пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, звернувся до суду з даним позовом.

Як передбачено частиною 4 статті 5 КАС України, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

За визначенням, наведеним у пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків (у тому числі коштів та інших цінностей, що знаходяться у банку) передбачений статтею 94 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 94.1, 94.3, 94.4 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з підпунктом 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Верховний Суд у постанові від 14.05.2020 року у справі №820/5660/16 вказав, що підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України надає контролюючому органу право на звернення до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків. Втім, дане право для податкового органу не є абсолютним та обмежується правовими підставами для такого звернення. Підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлені такі правові підстави для звернення податкового органу: 1) наявність податкового боргу, якщо у такого платника податків відсутнє майно; 2) наявність податкового боргу та/або балансова вартість майна платника податків є меншою ніж сума податкового боргу; 3) наявність податкового боргу та/або майно платника податків не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до пункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пунктом 87.3 статті 87 Податкового кодексу України визначено перелік майна, яке не може бути використано як джерело погашення податкового боргу платника податків.

Згідно з пунктами 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає: 89.1.1. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; 89.1.2. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;

Згідно з пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Згідно з пунктом 89.5 статті 89 Податкового кодексу України у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

Платник податків зобов`язаний не пізніше робочого дня, наступного за днем набуття права власності на будь-яке майно, повідомити контролюючий орган про наявність такого майна. Контролюючий орган зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання зазначеного повідомлення прийняти рішення щодо включення такого майна до акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави та балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, або відмовити платнику податків у включенні такого майна до акта опису.

У разі якщо контролюючий орган приймає рішення про включення майна до акта опису, складається відповідний акт опису, один примірник якого надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

До прийняття відповідного рішення контролюючим органом платник податків не має права відчужувати таке майно.

У разі порушення платником податків вимог цього пункту він несе відповідальність згідно із законом.

Пунктом 89.8 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Згідно з пунктами 91.1, 91.3 статті 91 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою контролюючого органу. Податковий керуючий має права та обов`язки, визначені цим Кодексом.

Податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов`язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомлений про виникнення права податкової застави шляхом направлення йому податкової вимоги форми "Ю" №85806-53 від 02.07.2018 року.

Втім позивачем не надано доказів прийняття керівником контролюючого органу рішення про опис майна відповідача у податкову заставу, а також складання податковим керуючим акта опису майна платника податків у податкову заставу або акта про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, як це передбачено статтями 89, 91 Податкового кодексу України, а також Порядком застосування податкової застави податковими органами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року №586, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2017 року за №859/30727, та Порядком призначення та звільнення податкового керуючого з визначенням його функцій та повноважень, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 25.05.2017 року №529, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2017 року за №786/30654.

Суд зазначає, що обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме відсутність у відповідача майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, за правилами статті 89, 91 Податкового кодексу України можуть бути підтверджені виключно податковим керуючим контролюючого органу під час складання акту про опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків, у податкову заставу.

Позивач надав суду інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ПП "ОТВ - Олександрія" від 19.10.2019 року про відсутність відомостей у цих реєстрах, інформацію ТСЦ РСЦ в Кіровоградській області від 28.12.2018 року про відсутність у ПП "ОТВ - Олександрія" зареєстрованого автомототранспорту, інформацію ГУ Держпродспоживслужби в Кіровоградській області від 21.12.2018 року про відсутність у ПП "ОТВ-Олександрія" зареєстрованої сільськогосподарської техніки.

Суд вважає, що відомості щодо відсутності у відповідача зареєстрованого за ним права власності на транспортні засоби, сільськогосподарську техніку, об`єкти нерухомого майна станом на 2018 - 2019 рр., на які посилається позивач, не можуть вважатися належними та допустимими доказами того, що у відповідача наразі відсутнє майно, яке може бути джерелом погашення податкового боргу у сумі 13260 грн., та/або його балансова вартість менша суми цього податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, як умови арешту коштів на рахунку платника податків для забезпечення погашення податкового боргу.

Зокрема контролюючим органом не було досліджено питання наявності чи відсутності у відповідача іншого майна, відмінного від нерухомого майна, земельних ділянок та транспортних засобів (різного роду устаткування, обладнання, товарів тощо). Позивачем також не було надано доказів вчинення дій щодо виявлення та опису майна, розташованого за адресою місцезнаходження відповідача. Тож позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутності у відповідача майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, як умови арешту коштів на рахунку платника податків, який має податковий борг.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 28.07.2021 року у справі № 825/2351/18 у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки позивачем не доведено наявності підстав для накладення арешту на кошти відповідача, що знаходяться в банку, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш