Справа № 460/14371/21
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2021 року м. Рівне №460/14371/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне,
про визнання дій протиправними,скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

21.10.2021 в Рівненський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями про визнання протиправними дій щодо відмови погодити надання для постійного проживання квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 квадратних метрів, на склад сім`ї три особи із зняттям з квартирного обліку; скасування рішення, оформленого протоколом засідання в частині відмови у наданні згоди на отримання житла для постійного проживання квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 квадратних метрів, на склад сім`ї три особи із зняттям з квартирного обліку; зобов`язання погодити отримання житла для постійного проживання, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 квадратних метрів, на склад сім`ї три особи із зняттям з квартирного обліку. Третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у позовній заяві визначив Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборони відповідачу та третій особі (чи іншим особам), вчиняти будь які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 квадратних метрів, розподіляти її іншим військовослужбовцям чи вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного житлового приміщення.

Ухвалою від 22.10.2021 ОСОБА_1 у забезпеченні позову відмовлено повністю.

Ухвалою від цієї ж дати, позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/14371/21; залучено в справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне; розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 02.12.2021.

Відповідно до позовної заяви, вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що позивач з 1996 року проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 27.07.2005 перебуває на квартирному обліку у Рівненському гарнізоні, у об`єднаній житловій комісії Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки зі складом сім`ї три особи та в черзі на першочергове отримання житла, як учасник бойових дій. З 15.05.2007 по 11.05.2015 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовому резерві ЗСУ. З 12.05.2015 його було призвано на військову службу в особливий період по мобілізації і згодом він уклав контракт на проходження військової служби в Збройних Силах України до завершення особливого періоду. З 15.05.2021 уклав новий контракт на проходження служби строком на один рік до 15.05.2022. Рішенням житлової комісії Рівненського гарнізону від 29.07.2021 для Рівненського ОТЦКСП виділена одна квартира для постійного проживання у АДРЕСА_2 , а саме - двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 59,5 квадратних метрів, яка надається підполковнику ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи. Протоколом №9 від 09.09.2021 об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 було погоджено розподіл квартири, і це рішення було затверджене наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протоколом комісії з контролю Міністерства оборони України № 410 від 16.09.2021 ОСОБА_1 відмовлено в погодженні розподілу квартири, з покликанням на недостатність вислуги років. Зазначене рішення позивач вважає протиправним, позаяк при вирішенні відповідного питання комісією не було враховано соціальні гарантії передбачені законодавством та підстави перебування позивача у черзі на першочергове забезпечення житлом (як учасника бойових дій) та позачергове забезпечення житлом (як особи, звільненої з військової служби по реформуванню), з огляду на які на ОСОБА_1 не розповсюджується положення про необхідність наявності 20 років вислуги на момент отримання постійного житла. За наведеного, позивач просив скасувати відповідне рішення та зобов`язати відповідача погодити отримання житла.

Згідно з відзивом на позов, Міністерство оборони України позов не визнало. На обґрунтування своїх заперечень відповідач покликався на те, що пункт 9 статті 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» містить частину другу, яка регламентує правовідносини щодо надання житла, а саме містить імперативну вимогу про те, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Аналогічним чином, пункт 4 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінетом Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 визначає, що військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Що стосується пункту 29 вказаного Порядку, то він регулює відносини щодо житлового обліку осіб, а не питання з приводу надання житла для постійного проживання. З урахуванням того, що на момент прийняття спірного рішення позивач не мав 20 років вислуги на військовій службі, то комісією прийняте слушне і законне рішення. За наведеного, сторона відповідача просила в позові відмовити повністю.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне письмових пояснень суду не подавав.

Дослідженими у справі доказами суд встановив таке.

ОСОБА_1 являється учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 20.01.2004 та дублікатом посвідчення серії НОМЕР_2 від 30.05.2018 (а.с.10-11).

Згідно витягу з послужного списку особової справи ОСОБА_1 , він прийнятий на військову службу 28.06.1996; військову присягу прийняв 01.09.1996; безперервно служив до 01.02.2007 і був виключений із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 цього дня (а.с.19) на тій підставі, що за наказом Міністерства оборони України №445 від 19.12.2006 звільнений з військової служби в запас у зв`язку із скороченням штатів; з 15.05.2007 по 11.05.2015 проходив службу у військовому резерві ЗСУ; з 12.05.2015 по 11.03.2017 обіймав посаду офіцера відділу забезпечення подачі мобілізаційних ресурсів Рівненського ОВК ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 », з 11.03.2017 по 24.05.208 офіцера відділу військового обліку та бронювання Рівненського ОВК ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а з 24.05.2018 по 16.06.2021 заступника командира бригади з тилу- начальника тилу Військової частини НОМЕР_3 , на тій підставі, що уклав контракт про проходження військової служби у ЗСУ з 15.05.2015 строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію; з 16.06.2021 заступник командира кадру бригади з тилу начальник тилу Військової частини НОМЕР_3 , на тій підставі, що уклав новий контракт про проходження військової служби у ЗСУ строком на 1 рік з 15.05.2021 по 15.05.2022 (а.с.39).

При цьому, як свідчить витяг з наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України №445 від 19.12.2006 капітана ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пунктом 63 підпункт «г» (у зв`язку із скороченням штатів). В наказі чітко зауважено про те, що ОСОБА_1 звільняється у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України (а.с.18).

За розрахунком вислуги років підполковника ОСОБА_1 станом на 01.09.2021 загальна вислуга складає 19 років 07 місяців 14 днів (а.с.40).

Згідно з довідкою КЕВ м.Рівне №197 від 08.09.2021, дружина ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , також є військовослужбовцем і проходила військову службу у військових частинах та установах зони обслуговування КЕВ з 06.03.1995 по 24.11.2020. При цьому житловою площею за рахунок Міністерства оборони України вона не забезпечувалася і перебувала на квартирному обліку в Рівненському гарнізоні в складі сім`ї ОСОБА_1 (а.с.41).

Довідками АТ «Державний ощадний банк України» підтверджено, що ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 , ні їх донька ОСОБА_3 , участі в приватизації державного житлового фонду не приймали, житлові чеки не використовували (а.с.36-38). Ту обставину, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не брали участі в безоплатній приватизації житлового фонду м.Рівне та не здійснювали державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна підтверджено довідками Рівненського МБТІ (а.с.33-34). Уся сім`я позивача зареєстрована за місцем знаходження ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній ОВК)(а.с.27-29).

Довідками Рівненської КЕЧ району та Одеського інституту сухопутних військ підтверджено, що ОСОБА_1 житловою площею фондів Міністерства оборони України не забезпечувався (а.с.35).

Довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 №1/368 від 26.12.2018 підтверджено, що підполковник ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Рівненському гарнізоні та ІНФОРМАЦІЯ_5 з 27.07.2005 зі складом сім`ї три особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 27.07.2005 як учасник бойових дій; номер у загальній черзі гарнізону 273, номер у гарнізонному списку на першочергове отримання житла 9 (а.с.32).

Дані такої довідки підтверджено витягом з протоколу №19 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.03.2007 та №20 від 25.07.2011 (а.с.16-17).

Житловою комісією Рівненського ОТЦКСП було перевірено житлові умови ОСОБА_1 і його сім`ї та встановлено, що вони утрьох проживають у квартирі ОСОБА_4 , площею 36 кв.м., та потребують поліпшення житлових умов. (а.с.26).

Як вказує витяг з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії Рівненського ОТЦКСП №9 від 09.09.2021, на засіданні було погоджено розподіл квартири для постійного проживання у АДРЕСА_2 , а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 59,5 квадратних метрів, одноголосно вирішено надати для постійного проживання підполковнику ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи з подальшим зняттям з квартирного обліку (а.с.20).

Вказане рішення об`єднаної житлової комісії Рівненського ОТЦКСП затверджене наказом військового комісара Рівненського ОТЦКСП №110 від 09.09.2021 (а.с.21).

Після розподілу вказаної квартири рішення житлової комісії та матеріали житлової справи позивача були направлені відповідачу з метою погодження у відповідності до наказу Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018.

Як свідчить протокол засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями №410 від 16.09.2021, дванадцять з тринадцяти членів Комісії проголосували «проти» погодження надання підполковнику ОСОБА_1 житла для постійного проживання із зняттям із квартирного обліку. В графі «зауваження» вказано: «відмовлено у зв`язку з вислугою років недостатньою (16 років календарних)»(а.с.22-23).

Цей протокол був надісланий Військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 24.09.2019 і доведений до відома позивача листом від 28.09.2021 (а.с.24-25).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам сторін суд зауважує на такому.

В силу вимог пункту 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Основні ж засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991, який також встановлює єдину систем у їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, згідно з пунктом 1 статті 12 цього Закону, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Пунктом 9 цієї ж статті закріплено правило, за яким військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла. У разі смерті особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку на підставах, зазначених у абзаці першому цієї частини, яка відповідно до законодавства мала право на першочергове (позачергове) одержання житла, її сім`я зберігає право на одержання житла в тому самому порядку.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006.

Відповідно до пункту 24 цього Порядку, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

За правилами пункту 29 цього Порядку, військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» №1081 від 03.08.2006 та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність з чинним законодавством, наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011, затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Абзацом першим пункту 2.16 згаданої Інструкції передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.

Відповідно до пункту 2.17 цієї ж Інструкції, військовослужбовці, зараховані на квартирний облік після набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які мають вислугу на військовій службі менше ніж 20 років, у разі звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів та неможливістю проходити військову службу, залишаються на цьому обліку до отримання жилого приміщення для постійного проживання.

В свою чергу. За вимогами пункту 2.18. вказаної Інструкції, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі:

поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення;

отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання;

переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт;

звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу;

подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік;

звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу);

обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Наведені норми вказаної Інструкції не лише прямо закріплюють право особи, зарахованої на квартирний облік після 1 січня 2005 року та звільненої в запас у зв`язку зі скороченням штатів до досягнення 20 років вислуги на військовій службі, для залишення на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов (пункт 2.17 в кореспонденції з пунктом 2.18), а й передбачають, що така особа користується правом одержання жилого приміщення позачергового (пункт 2.17).

Ці норми повністю узгоджуються і з пунктом 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 і з положеннями статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991.

Відтак, військовослужбовці, які перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, та які були звільненні з військової служби в запас у зв`язку зі скороченням штатів, мають право на залишення на квартирному обліку до отримання ними житла, а відтак і право на отримання такого житла для постійного проживання.

За наведеного, ОСОБА_1 , як учасник бойових дій і як особа, що наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України №445 від 19.12.2006 звільнена з військової служби у запас за пунктом 63 підпункт «г» (у зв`язку із скороченням штатів), мав право на позачергове отримання житла, не зважаючи на ту обставину, що на момент прийняття рішення про надання йому та членам його сім`ї житла, вислуга його років на військовій службі становила менше 20 років.

Відтак приймаючи рішення про відмову в наданні згоди на отримання ОСОБА_1 житла для постійного проживання квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 квадратних метрів, на склад сім`ї три особи із зняттям з квартирного обліку, відповідач діяв протиправно та необґрунтовано.

Трактування відповідачем норм статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 таким чином, що військовослужбовець, звільнений у зв`язку із скороченням штатів до досягнення 20 років вислуги на військовій службі наділяється лише правом на залишення на квартирному обліку, без права на фактичне одержання житла, є абсолютно алогічним, позаяк за відсутності другого, перше взагалі позбавлене будь-якого правового змісту.

Натомість тлумачення усіх вказаних норм у їх системному зв`язку дозволяє зробити однозначний висновок про те, що реалізація права на позачергове одержання житла здійснюється якраз шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

За сукупністю наведеного, суд дійшов до висновку про відсутність у відповідача будь-яких правових підстав для відмови у наданні згоди на отримання житла для постійного проживання позивача квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 квадратних метрів, на склад сім`ї три особи із зняттям з квартирного обліку.

Рішення відповідача, оформлене протоколом засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями №410 від 16.09.2021 не відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вимогам законності, обґрунтованості. добросовісності та розсудливості.

Окремо слід зауважити, що рішення відповідача з урахуванням його змісту та правових наслідків, мало бути вмотивованим, обґрунтованим і повним, відображати усі суттєві обставини, що були враховані при його прийнятті.

Однак, із змісту протоколу № 410 від 16.09.2021 не вбачається будь яких письмових обґрунтувань, як і посилань на нормативно-правові акти, які слугували підставою для прийняття рішення про відмову у наданні згоди на отримання позивачем житла для постійного проживання.

Відтак, підлягають задоволенню, як вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача, так і вимоги про скасування відповідного рішення, а для належного і повного захисту прав позивача на відповідача належить покласти обов`язок по погодженню отримання позивачем житла для постійного проживання, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 квадратних метрів, на склад сім`ї три особи із зняттям з квартирного обліку.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами частини сьомої цієї статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Від спати судового збору позивач звільнений в силу Закону.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини третьої цієї статті, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

А за правилами частини четвертої цієї статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В позовній заяві позивачем заявлялися до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн. і на її підтвердження до позову долучено копію договору №140/6/21 про надання правової допомоги від 29.09.2021, копію попереднього розрахунку, копію акту №1 про надані адвокатські послуги з правничої допомоги з детальним розрахунком та копію квитанції на оплату (а.с.42-51).

Сторона відповідача не заперечувала наведеного розрахунку та визначеної суми.

Наданими документами в повній мірі підтверджується факт надання адвокатом правничої допомоги позивачу і їх вартість на рівні 9000 грн.

Суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджений належним чином, є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, а тому приходить до висновку що заява позивача про стягнення на його користь судових витрат, у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями та скасувати рішення, оформлене протоколом засідання Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями №410 від 16.09.2021, в частині відмови у наданні згоди на отримання житла для постійного проживання підполковнику ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 квадратних метрів, на склад сім`ї три особи із зняттям з квартирного обліку.

Зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями погодити отримання житла для постійного проживання підполковнику ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 квадратних метрів, на склад сім`ї три особи, із зняттям з квартирного обліку.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати з надання професійної правничої допомоги у сумі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (проспект Повітрофлотський,6, м.Київ, 03168. ЄДРПОУ/РНОКПП 00034022)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне Адреса: (вул.Чернишова, 8, м.Рівне, 33001, ).

Повний текст рішення складений 02 грудня 2021 року

Суддя Н.В. Друзенко