Справа № 560/6139/21
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6139/21
РІШЕННЯ

іменем України

10 січня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Ковальчук О.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" №1722/17-01 від 15.10.2014 року, складене ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що отримавши 14 травня 2021 року від ГУ ДПС у місті Києві копії наказу ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 05.09.2014 №1093, акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 18.09.2014 №1207/17-01/ та податкового повідомлення-рішення від 15.10.2014 року № 1722/17-01 дізнався про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, яка відбулась в приміщенні податкового органу з 09.09.2014 року по 15.09.2014 року без його участі та про її результати. Вважає, зазначене податкове повідомлення-рішення незаконним, оскільки висновки відповідача про отримання ним додаткового блага у 2013 році на суму 1 627 282,18 грн сформовані за відсутності первинних документів. Зазначає, що 30.07.2028 року уклав договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким отримав 187 722,0 долари США, що в еквіваленті складає 909 475,55 грн за курсом НБУ на день укладання договору. Тому, додаткове благо не могло перевищувати вказаної суми. Відповідно до підпункту164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України розмір додаткового блага мав бути визначений на рівні основної суми боргу (залишку тіла кредиту) без врахування відсотків, комісій та штрафних санкцій. Зазначає також, що в порушення статті 42, пункту 75.1 статті 75, пункту 78.4 статті 78 та України пункту 79.2 статті 79 відповідач до початку перевірки не вручив позивачу копії наказу про перевірку, не ознайомив з інформацією про дату її початку та місце проведення у встановлений законом спосіб до її початку. Тому акт перевірки з викладеними у ньому висновками є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними. Просить суд позов задовольнити.

Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 27.07.2021 відкрив провадження у цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалами від 11 жовтня 2021 року Хмельницький окружний адміністративний суд витребував у Головного управління ДПС у місті Києві акт від 18.09.2014 року №1207/17-01/ "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013", та податковий розрахунок ф.1-ДФ за 2013 рік про виплату доходів на користь позивача; у АТ "УКРСИББАНК" - належним чином завірене повідомлення про анулювання (прощення) ОСОБА_1 боргу та включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено, та докази його вручення позивачу.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК України позивач проінформований про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 05.09.2014 № 3539/П/17-01 №3540/П/17-01, та копією наказу та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, за результатами перевірки складено акт від 18.09.2014 року №1207/17-01/ НОМЕР_1 . Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статей 36 і 176, абзацу д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, статті 179 Податкового Кодексу України та неподання декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік у зв`язку з отриманням доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, сума якого відповідно до форми 1-ДФ за 2013 (4 кв.) складає 1 627 262,18 грн. Зазначає, що ОСОБА_1 не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2013 рік доходи, отримані у вигляді додаткового блага, у сумі 1 627 262,18 грн., які підлягають відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи, а також не сплачено податок на доходи фізичних осіб з таких доходів. Вказує, що відповідно до підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Позивач в порушення підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1 і 44.3 статті 44 Кодексу до перевірки не надав Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу. Тому, перевіркою встановлено, що фізичною особою ОСОБА_1 не задекларовано загальний річний оподатковуваний дохід за 2015 рік, отриманий у вигляді додаткового блага у сумі 1 627 262,18 грн., в податковій декларації про майновий стан і доходи, та не сплачено податок на доходи фізичних осіб з таких доходів. Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 Кодексу щодо доходів, зазначених в абзаці першому пункту 167.1 статті 167 Кодексу, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків. Таким чином, фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2013 в сумі 276405,17 грн. з отриманого доходу у вигляді додаткового блага, не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за податковий (звітний) 2013 рік, не задекларовано дохід отриманий платником податку як додаткове благо у сумі 1 627 262,18 грн. не нараховано та не сплачено у бюджет податок з доходів фізичних осіб за 2013 рік. Крім того, вважає безпідставним посилання позивача на пункт 8 підрозділу І розділу XX ПК України, оскільки банком здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до вказаної норми. З метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм абз. «д» п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 30 листопада 2021 року Хмельницький окружний адміністративний суд витребував у АТ "УКРСИББАНК" розрахунок анульованого ОСОБА_1 боргу, із зазначенням основної суми боргу та відсотків нарахованих у зв`язку з несвоєчасною сплатою.

Ухвалою від 3 грудня 2021 року Хмельницький окружний адміністративний суд повторно витребував у АТ "УКРСИББАНК" розрахунок анульованого ОСОБА_1 боргу, із зазначенням основної суми боргу та відсотків нарахованих у зв`язку з несвоєчасною сплатою.

Ухвалою від 31 грудня 2021 року Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у місті Києві про залишення позову без розгляду.

Дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку і сукупності, суд встановив таке.

30.07.2008 року між позивачем та АТ «УКРСИББАНК» укладений договір про надання споживчого кредиту №0 в сумі 187 722,00 доларів США, що в еквіваленті дорівнює 909 475,55 гривень за курсом НБУ на день укладання договору.

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» прийняло рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача розмір якої станом на "08" жовтня 2013р. становив 203 585,91 доларів США (в еквіваленті 1 627 262,18 гривні по курсу НБУ).

У зв`язку з анулюванням боргу публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» 08.10.2008 року вручило позивачу повідомлення про анулювання боргу (в порядку пп. д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України), в якому, зокрема, зазначило, що відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом, отриманим позивачем як додаткове благо, з якого необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб. Крім того, суму, анульованого позивачу боргу в розмірі 1627262,18 грн ПАТ «УкрСиббанк» відобразило у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за 4 квартал 2013.

У вересні 2014 року на підставі підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 05.09.2014 № 1093 відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питання повноти та своєчасності сплати позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2013 рік.

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статей 36 і 176, абзацу д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, статті 179 Податкового Кодексу України та неподання декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік у зв`язку з отриманням доходу як додаткового блага у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) банком за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, сума якого відповідно до форми 1-ДФ за 2013 (4 кв.) складає 1 627 262,18 грн, та несплатою податку на доходи фізичних осіб з зазначеного доходу.

За результатами перевірки складений акт від 18.09.2014 року №1207/17-01/, на підставі якого відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення форми "Р" №1722/17-01 від 15.10.2014 року про збільшення суми грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 345676, 46 грн, в тому числі за основним платежем в сумі 276405, 17 грн та штрафними санкціями в сумі 69271,29 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

За визначенням підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (підпункту164.1.2 пункту 164.1 статті 164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2 статті 164 ПК України.

Згідно з абзацом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З урахуванням зазначених вище норм ПК України обов`язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов :

отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу;

включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду;

відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

За змістом підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Водночас, в силу підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

У відповідності до пункту 3.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року N 1020, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 січня 2011 р. за N 46/18784, в редакції чинній на час існування спірних відносин, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Таким чином, відповідно до положень ПК України визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Отже, відсотки за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 липня 2021 року у справі №826/12872/17 під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Відповідно до акту документальної невиїзної перевірки від 18.09.2014 року №1207/17-01/, на підставі якого відповідачем прийняте спірне податкове повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб за основним платежем в сумі 276405, 17 грн та розрахунку, податку на доходи та штрафних санкцій до зазначеного рішення, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб для визначення розміру податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті позивачем у зв`язку з анулюванням йому боргу в сумі 203 585,91 дол США, відповідач використав гривневий еквівалент цієї суми в розмірі 1627262,18 грн.

Разом з тим, на вимогу суду АТ «Укрсиббанк» листом від 20.12.2021 №1978 БТ повідомило, що анульований позивачу борг в розмірі 203 585,91 дол США (1627262,18 грн) складається з основного боргу в сумі 167606,90 дол США та відсотків за користування кредитом в сумі 35979,01 дол США.

Таким чином, під час визначення за результатами перевірки грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, яке підлягає сплаті позивачем у зв`язку з анулюванням йому боргу сумі 203 585,91 дол США (в еквіваленті 1627262,18 грн), відповідач безпідставно включив до бази оподаткування зазначеним податком суму анульованого боргу з сплати відсотків за користування кредитом в сумі 35979,01 дол США.

Оскільки відсотки в сумі 35979,01 дол США за користування кредитом, анульовані за рішенням банку, не є доходом позивача в розумінні ПК України, то, відповідно, їх розмір (в еквіваленті) не повинен був враховуватись відповідачем для визначення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Включення відповідачем анульованої суми відсотків за користування кредитом до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, призвело до безпідставного завищення суми зазначеного податку, яка підлягає сплату до бюджету за наслідками операції з анулювання позивачу боргу в сумі 203 585,91 дол США (в еквіваленті 1627262,18 грн).

Тому, висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог абзацу д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, статті 179 ПК України у зв`язку з невключенням до загального річного оподатковуваного доходу за 2013 рік доходів у вигляді додаткового блага, у сумі 1 627 262,18 грн, суд вважає безпідставними.

Вирішуючи зазначений спір, суд також враховує, що відповідно до пункту 56.18 статті 58 ПК України платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 липня 2021 року у справі №826/12872/17 зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу.

Правові наслідки пропуску позивачем строку давності, визначеного статтею 102, ПК України не передбачені.

Разом з тим, поняття позовної давності та наслідки її спливу визначає Цивільний кодекс України (далі - ЦК України).

За визначенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 267 ЦК України передбачені наслідки спливу позовної давності. Відповідно до частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 9 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (п.137), рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" (п. 51).

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet V. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Застосовуючи принцип верховенства права, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, а також відсутність у ПК України положень, які регулюють наслідки для платника податків спливу строків давності, передбачених статтею 102 ПУ України, суд вважає за необхідне в порядку частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України застосувати до спірних правовідносин відповідні положення ЦК України.

Положеннями частин 2-4 статті 267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові за умови, якщо про її застосування заявляє сторона у справі.

До винесення судом рішення у цій справі відповідач не подав до суду заяву про застосування строку давності (1095 днів, визначених ПК України на оскарження податкового повідомлення-рішення) та відмову позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку давності.

Тому, сплив 1095 днів на оскарження спірного податкового повідомлення-рішення, про застосування якого не заявлено відповідачем, не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення - рішення №1722/17-01 від 15.10.2014 року, прийнятого з порушенням ПК України

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Під час судового розгляду справи відповідач не довів правомірність спірного податкового повідомлення-рішення, а тому позовні вимоги про його скасування підлягають до задоволення.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог сплачений позивачем судовий збір необхідно стягнути з відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві форми "Р" №1722/17-01 від 15.10.2014 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 3456,76 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у місті Києві (вул. Шолуденка, 33/19,Київ 116,04116 , код ЄДРПОУ - 39439980)

Головуючий суддя О.К. Ковальчук