Справа № 260/5814/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2022 рокум. Ужгород№ 260/5814/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким де-факто свавільно та за власною ініціативою, на підставі ч. 2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" повторно призначено пенсію ОСОБА_1 у розмірі 60% місячного заробітку на підставі довідки прокуратури Закарпатської області №18-62 вих 2020 від 02.03.2020 про складові заробітної плати із застосуванням положення ч. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" з обмеженням її максимального розміру у 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату у розмірі 90% та без обмеження максимального розміру ОСОБА_1 раніше призначеної (згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 02.02.2006) пенсії за вислугу років в порядку та відповідно до ч.ч. 13 та 20 ст. 86 діючого Закону України "Про прокуратуру" на підставі довідки прокуратури Закарпатської області №18-62 вих 2020 від 02.03.2020 про складові заробітної плати, а також з урахуванням Рішення другого сенату Конституційного суду України у справі №7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 та постанови Верховного Суду у зразковій справі №560/2120/20 (Пз/9901/9/20); 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою та належною до сплати суму пенсії за минулий період з 13.12.2019 до моменту фактичного здійснення перерахунку пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2001 року він перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з максимального розміру 90% заробітної плати. На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 органом Пенсійного фонду України було проведено перерахунок його пенсії на підставі оновленої довідки Прокуратури Закарпатської області, при якому самостійно зменшено % заробітної плати, з якої здійснюється розрахунок пенсії до 60%. Окрім того, суму пенсії, що підлягає виплаті, обмежено максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. Вважає, що вказаним рішенням орган Пенсійного фонду України порушив норми ст. 58 Конституції України та його право на належний рівень пенсійного забезпечення.

23 листопада 2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №0700-0802-7/45533 від 22.11.2021, в якому проти заявлених позовних вимог заперечує. Зокрема, підтверджує те, що позивач до проведеного у 2021 році перерахунку отримував пенсію на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 90% заробітної плати. Разом з тим, 14 жовтня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про прокуратуру», відповідно до якого пенсія працівникам органів прокуратури призначається в розмірі 60% суми місячної заробітної плати, а не 90%, як це було раніше. Конституційним Судом України надано офіційне тлумачення положень ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якого до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Зокрема, на залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011. Зазначене відповідає також практиці Європейського суду з прав людини. Окрім того, вважає правомірним також застосування при перерахунку пенсії обмеження її максимального розміру з огляду на положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI. Такі законодавчі норми є чинними, не визнавалися неконституційними, а тому підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

01 грудня 2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується. Зокрема, звернув увагу суду на те, що положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI не можуть бути застосовані при перерахунку його пенсії, оскільки такі стосуються саме тих пенсіонерів, кому пенсію було призначено після набрання чинності таким законом та розмір якої станом на час призначення перевищував максимальний. Також наполягає на тому, що при проведенні перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Тому оскільки проведений перерахунок пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної пенсії, при визначенні її розміру не може бути застосоване законодавство, яке було прийнято після призначення такої.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) працював в органах прокуратури.

Згідно з протоколом Ужгородського міського управління Пенсійного фонду України Закарпатської області №3290 від 23 жовтня 2001 року ОСОБА_1 з 02 жовтня 2001 року призначено пенсію за вислугу років на підставі норм ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90% від заробітної плати.

12 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугою років, до якої долучив довідку прокуратури Закарпатської області від 02.03.2020 №18 62-вих 2020.

Рішенням №59 від 20.03.2020 ГУ ПФУ в Закарпатській області відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії на підставі вищезазначеної довідки.

Не погоджуючись із зазначеним рішення органу Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 оскаржив таке в судовому порядку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року №260/978/20 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 20.03.2020 №59 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років ОСОБА_1 . Зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 02 березня 2020 року № 18 58-вих. 2020 з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Закарпатській області задоволено частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі №260/978/20 змінено, а абз. 3 резолютивної частини рішення суду викладено в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 13.12.2019р. перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Закарпатської області №18-52-вих. від 02.03.2020р. з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.»

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 ГУ ПФУ в Закарпатській області 22 червня 2021 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з грудня 2019 року з розрахунку 60% заробітної плати. Окрім того, при проведенні перерахунку такої органом Пенсійного фонду України застосовано обмеження її граничного розміру.

Вважаючи рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо зменшення розміру відсотків заробітної плати, з яких здійснюється обчислення його пенсії, та обмеження максимального розміру такої протиправними та таким, що порушують його конституційні права, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років на підставі норм Закону України «Про прокуратуру».

Так, на час призначення позивачу пенсії питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури було врегульоване положеннями ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (далі - Закон №1789) (в редакції, станом на день призначення позивачу пенсії), відповідно до якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Так, при первинному призначенні пенсії ОСОБА_1 в 2001 році таку встановлено з розрахунку 90% суми заробітної плати.

Спірні правовідносини виникли з приводу проведеного в 2021 році перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зниженням відсоткового значення заробітної плати, з якої проводиться розрахунок пенсії, до 60%. При цьому правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує нормами ст. 86 Закону України Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697).

Оцінюючи правомірність дій суб`єкта владних повноважень з вищенаведених мотивів, суд зазначає наступне.

З 15 липня 2015 року Закон №1789 (окрім положень ч.ч. 3, 4, 6, 11 ст. 50-1) втратив чинність на підставі Закону №1697, у зв`язку з чим з вказаної дати питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури врегульовано ст. 86 останнього.

Так, ч. 2 ст. 86 Закону №1697 визначено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Отже, з набранням чинності положень Закону №1697 законодавцем обмежено відсотковий розмір заробітної плати, з якої здійснюється обчислення пенсії працівників прокуратури, 60% при їх призначенні.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону №1697 (в редакції з врахуванням рішення Конституційного Суду України №7-р9(ІІ)/2019 від 13 грудня 2019 року) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

Провівши правовий аналіз зазначених законодавчих норм, суд дійшов висновку, що положення ч. 2 ст. 86 Закону №1697, якими встановлено розмір пенсії, виходячи з 60 відсотків заробітної плати, можуть застосовуватись лише до правовідносин, що виникли після 15 липня 2015 року, тобто дати набрання чинності Закону №1697, та стосуються саме питань призначення пенсії, а не її перерахунку, оскільки до останнього застосовуються спеціальні норми, що регулюють умови та підстави саме перерахунку пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. В свою чергу законодавчі норми, що унормовують порядок проведення перерахунку пенсій працівників органів прокуратури, не регламентують та не змінюють відсоткове співвідношення розміру пенсії та заробітної плати, що було встановлено при призначенні пенсії.

Норми ст. 58 Конституції України закріпили принцип незворотності дії в час законів та інших правових актів, відповідного до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип належить розуміти так, що дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, а дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативного акта, а також необхідною умовою довіри до держави і права.

У своєму рішенні від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Імперативність даної норми, з метою застосування до спірних правовідносин, полягає в тому, що зміна розміру заробітної плати працівників органів прокуратури, згідно з положеннями Закону, не може мати наслідком скасування вже призначеного пенсіонеру відсоткового співвідношення пенсії до заробітної плати у розмірі 90%, з якого і повинен бути проведений відповідний перерахунок.

При цьому суд зауважує, що незважаючи на неодноразове проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 після набрання чинності Закону №1697, органом Пенсійного фонду України до червня 2021 року застосовувалося відсоткове значення заробітної плати у розмірі 90%. Поряд з цим, відповідач не наводить жодних аргументів причин зміни такого значення саме з червня 2021 року.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В рішенні від 06.07.1999 №8-рп/99 Конституційний Суд України прямо зазначив, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Тобто набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Більше того, право на мирне володіння кожною фізичною або юридичною особою своїм майном гарантується також ч. 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у Рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).

З огляду на викладене, суд вважає, що при перерахунку пенсії позивача в 2021 році має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 травня 2018 року у справі №308/11498/16-а, від 29 квітня 2020 року у справі №490/5366/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 під час її перерахунку з 90% від відповідних сум заробітної плати на 60%, а тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо застосування обмеження максимального розміру виплати пенсії 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, та зобов`язання здійснити відповідний перерахунок, суд зазначає наступне.

На час призначення позивачу пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону №1789. Проте вказана стаття Закону не містила застережень щодо обмеження розміру пенсії прокурорів максимальною сумою.

Вказані зміни були внесені до ст. 50-1 Закону №1789 тільки в 2011 році Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI (далі - Закон №3668), який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.

Так, зокрема, згідно ч. 1 ст. 2 Закону №3668 максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Поряд з цим, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668 передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058-15 та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що положення п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668 спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону №3668 стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень (постанова Верховного Суду від 30 грудня 2021 року у справі №500/101/21, від 29 грудня 2021 року у справі №580/5/21).

Закон №1789 утратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом №1697, за правилами абз. 6 ч. 15 ст. 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Ураховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом №1697 питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, ч. 15 якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

Зазначені вище положення не визнавались Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

З огляду на викладене, суд вважає, що п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668 не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом №3668, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених ст. 50-1 Закону №1789, а з 14 жовтня 2014 року - абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону №1697.

Викладені вище висновки щодо застосування ст. 2, абз. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668 узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 червня 2020 року у справі №580/234/19, від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20, а також Верховним Судом у постановах від 8 липня 2020 року у справі №607/7115/17, від 10 вересня 2020 року у справі №280/5154/19 та від 24 вересня 2020 року у справі №640/5854/19.

Судом встановлено, що внаслідок проведеного в червні 2021 року перерахунку пенсії ОСОБА_1 її розмір перевищив максимальний.

З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону №1697, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Суд також враховує, що у п. 2.1 Рішення від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Окрім того, право держави встановлювати законодавчі обмеження щодо розміру соціальних виплат узгоджується також з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України», в якому суд, розглянувши скаргу, зазначив, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З огляду на вищенаведене позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. ст. 241, 243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в частині зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 90% від розміру заробітної плати на 60%.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90% заробітної плати на підставі довідки прокуратури Закарпатської області №18-62 вих 2020 від 02.03.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) судові витрати у розмірі 454,00 гривні (Чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін