Справа № 380/7579/21
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/7579/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Кравців О.Р.,
секретар судового засідання Шийович Р.Я.,
від позивача не прибув,
від відповідача Іванський В.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» до Державної податкової інспекції України в особі Відокремленого підрозділу Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення, з викликом сторін у судове засідання.
Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» (далі ТзОВ «Радехівський цукор», позивач) з позовною заявою до Державної податкової інспекції України в особі Відокремленого підрозділу Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (далі ДПС, відповідач), в якій просить суд:
Позов обґрунтований наступним. ТзОВ «Радехівський цукор» вважає, що винесена вимога є протиправною в частині донарахування 697689,29 грн. єдиного внеску, а винесене рішення про нарахування штрафу є протиправним повністю. Позивач зазначає, що відповідач помилково прийшов до висновку, що ТзОВ «Радехівський цукор» порушило порядок нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 704100,56 грн., в т.ч. за січень 2015 року на суму 697689,29 грн. Позивач вказує, що контролюючий орган помилково прийшов до висновку про безпідставне застосування позивачем понижуючого коефіцієнта у січні 2015 року у розмірі 0,4% до ставки єдиного внеску встановленої ч. 5 ст. 8 та ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування». ТзОВ «Радехівський цукор» звертає увагу, що на думку відповідача, суть невиконання позивачем умов п. 2 ч. 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», полягає у тому, що під час розрахунку коефіцієнта ЄСВ та показників, що повинні були дотримані для його застосування, з кількості застрахованих осіб виключаються працюючі інваліди, а при розрахунку бази обкладення ЄСВ за 2014 рік не враховується (виключається) сума доходів працюючого інваліда, пояснює відповідач такі дії тим, що отриманий коефіцієнт все одно не застосовується до доходів працюючих інвалідів в 2015 році. Позивач не погоджується з такими твердженнями, оскільки такий висновок не передбачений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Позивач зазначає, що застосування коефіцієнта ЄСВ передбачено лише щодо розміру ЄСВ встановленого ч. 5 та абз. 2 ч. 6 ст. 8 Закону про ЄСВ для платників, визначених в абз. 2, 3, 4 та 7 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону. Тобто, до ставки ЄСВ у розмірі 8,41% (ч. 13 ст. 8 Закону про ЄСВ) на зарплату працюючих інвалідів в 2015 році коефіцієнт ЄСВ дійсно не застосовується. Водночас, Закон про ЄСВ не передбачає виключення кількості працюючих інвалідів та їх доходів при розрахунку розміру коефіцієнта ЄСВ. В усіх показниках кількість працюючих інвалідів та їх доходи, що обкладається ЄСВ, враховуються нарівні з іншими застрахованими особами. Ніяких виключень з цього правила положення п. 9.5 розділу VІІІ Закону про ЄСВ не містять.
Таким чином, на переконання позивача, хоча до ставки ЄСВ у розмірі 8,41% коефіцієнт ЄСВ у 2015 році не буде застосовуватися, але при розрахунку обов`язкових показників та самого коефіцієнта ЄСВ кількість працюючих інвалідів та їх доходи повинні враховуватися, що вказує на протиправність висновків відповідача, на підставі яких позивачу незаконно донараховано єдиний внесок у сумі 697689,29 грн. Беручи до уваги те, що вимога на думку позивача, підлягає скасуванню як незаконна, рішення контролюючого органу про накладення штрафу винесене на її підставі також слід скасувати.
Ухвалою від 13.05.2021 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 13.05.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 05.07.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засіданнями, за наявними матеріалами.
Доводи ТзОВ «Радехівський цукор» відповідач вважає необґрунтованими, а висновки контролюючого органу такими що відповідають вимогам законодавства.
Ухвалою від 18.08.2021 суд призначив для розгляду справи судове засідання.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві.
Суд дослідив матеріали справи, з`ясував фактичні обставини, заслухав позицію представника відповідача та,-
в с т а н о в и в :
Позивач ТзОВ «Радехівський цукор» є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ).
Контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ТзОВ «Радехівський цукор» на предмет дотримання податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, валютного за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2019, іншого законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, за результатами якої складено акт від 17.02.2021 № 33/33-00-07-01-01/36153189.
Відповідно до висновків викладений акті встановлено порушення ТзОВ Радехівський цукор вимог пп. 1 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ, із змінами та доповненнями, а саме: порушено порядок нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого донараховано внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 704100,56 грн., в тому числі за січень 2015 року на суму 697689,29 грн., за серпень 2015 року на суму 2426,67 грн., за липень 2017 року на суму 1453,94 грн., за квітень 2018 року на суму 252,10 грн., за жовтень 2018 року на суму 1978,62 грн., за березень 2019 року на суму 299,94 грн.
Вважаючи вищезазначені висновки контролюючого органу та прийняті на їх підставі рішення в частині донарахування єдиного своєчасного не нарахування єдиного внеску в сумі 697689,29 грн. та застосування штрафних санкцій за донарахування в сумі 352050,28 грн. протиправними ТзОВ «Радехівський цукор» звернулося до суду з цим позовом.
Вирішуючи справу суд керується таким.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України). Зокрема, ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).
Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).
Порядок проведення документальних планових перевірок передбачений ст. 77 ПК України.
Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Згідно з пп. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7 Закону №2464-VI для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.
Статтею 8 Закону №2464-VI врегульовано розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами ч. 2 ст. 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Згідно з актом перевірки, виявлено зокрема порушення ТзОВ Радехівський цукор вимог пп. 1 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ, із змінами та доповненнями, а саме: порушено порядок нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого донараховано внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 704100,56 грн., в тому числі за січень 2015 року на суму 697689,29 грн. Суд звертає увагу, що власне саме ця сума (697689,29 грн.) і нарахований внаслідку штраф і є спірними.
При цьому, суд критично ставиться до доводів позивача стосовно того, що перевірка проведена під час мораторію, оскільки перевірка планова і позивач забезпечив допуск до її проведення.
Однак, викладені в акті висновки контролюючого органу в контексті спірних правовідносин, зокрема в частині донарахованого внеску на ЄСВ за січень 2015 року на суму 697689,29 грн., не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на таке.
Відповідач у своїх запереченнях стверджує, що платником безпідставно проведено заниження нарахування ЄСВ у розмірі 37,18% за січень 2015 року, по причині застосування понижуючого коефіцієнту у розмірі 0,4%, тоді як мав застосовуватися коефіцієнт у розмірі 8,41%.
Таблицями нарахування єдиного внеску підтверджується, що ТзОВ «Радехівський цукор» у січні 2015 році застосовано до ставки нарахування єдиного внеску 37,18% (21 клас професійного ризику виробництва) понижуючий коефіцієнт в розмірі 0,6.
Підставою для застосування позивачем такого понижуючого коефіцієнту стало виконання умов п.п. 2, 3 та 4 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 №77-VIII (в редакції Закону від 28.12.2014 (Пункт 3 розділу ІІ втратив чинність на підставі Закону України № 219-VIII від 02.03.2015).
Суд висновує, що застосування саме такого коефіцієнту є правомірним з огляду на наступне.
З 01.01.2015 ставки застосовуються з коефіцієнтом 0,4 у випадку якщо платником виконуються одночасно такі умови:
- загальна база нарахування єдиного внеску за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода за цивільно-правовими договорами, в 2,5 рази або більше перевищує загальну середньомісячну базу нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік або якщо загальна база нарахування єдиного внеску не перевищує 2,5 рази, або більше загальну середньомісячну базу нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік, то платник замість коефіцієнту 0,4 застосовує коефіцієнт, що розраховується шляхом ділення загальної середньомісячної бази нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік на загальну базу нарахування єдиного внеску за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода, за цивільно-правовими договорами (але в будь-якому випадку коефіцієнт не може бути менше 0,4);
- середня заробітна плата по підприємству збільшилася мінімум на 30% у порівнянні з середньою заробітною платою за 2014 рік;
- середній платіж на одну застраховану особу після застосування коефіцієнта складе не менше ніж 700 гривень;
- середня заробітна плата по підприємству складе не менше трьох мінімальних заробітних плат.
Водночас наданими позивачем доказами підтверджується, що вищеперелічені умови враховуючи фактичні обставини не були виконані ТзОВ "Радехівський цукор".
Відповідач в акті зазначив, що ТзОВ «Радехівський цукру» не було виконано умови п.п. 2 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 р. № 77-VIII, а саме: середня заробітна плата по підприємству за січень 2015 року не збільшилася мінімум на 30 відсотків порівняно з середньою заробітною платою за 2014 рік. Контролюючий орган при розрахунку середньої заробітної плати виключає з розрахунку заробітну плату інвалідів та їх середньооблікову кількість, аргументуючи це тим, що на зарплату інвалідів вже поширена пільга.
Крім того, в Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 р. №77-VIII вживається термін «середня заробітна плата» та не дається його окреме визначення чи алгоритм його розрахунку.
Підпунктом 4.1.1 Інструкції зі статистики заробітної плати, що затверджена Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5, передбачено, що середня заробітна плата визначається діленням суми нарахованого фонду оплати праці штатних працівників на середньооблікову кількість цих працівників за відповідний період (місяць, квартал, півріччя, рік).
Суд враховує, що особи з інвалідністю є такими ж штатними працівниками і як і інші працівники підприємства.
Отже висновок контролюючого органу про необхідність виключення заробітної плати осіб з інвалідністю та їх середньооблікової кількості з розрахунку середньої заробітної плати по підприємству є некоректним.
Якщо врахувати заробітну плату осіб з інвалідністю та їх середньооблікову кількість, то середня заробітна плата за січень 2015 року збільшилася порівняно з середньою зарплатою за 2014 рік на 32,9% (7415,42 грн./ 5579,09 грн.=1,329).
Вказане підтверджується наступним.
Сума нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок за січень 2014 року 1948609,96 грн., за лютий 2014 року 1102752,21 грн., за березень 2014 року 2021204,03 грн, за квітень 2014 року 2048960,91 грн., за травень 2014 року 2148211,21 грн., за червень 2014 року 2084675,58 грн., за липень 2014 року 2397240,69 грн., за серпень 2014 року 2653366,88 грн, за вересень 2014 року 4736493,63 грн., за жовтень 2014 року 5116654,71 грн., за листопад 2014 року 5333330,72 грн., за грудень 2014 року 5275829,84 грн.
Всього сума нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок та сума допомоги по тимчасовій непрацездатності за 2014 рік становить 37524319,42 грн.
Сума нарахованої заробітної плати сумісників, на яку нараховується єдиний внесок, за 2014 рік становить 166745,34 грн.
Середньооблікова кількість штатних працівників за січень 2014 року - 405 осіб, за лютий 2014 року 357 осіб, за березень 2014 року 443 особи, за квітень 2014 року 452 особи, за травень 2014 року 462 особи, за червень 2014 року 464 особи, за липень 2014 року 468 осіб, за серпень 2014 року 512 осіб, за вересень 2014 року 772 особи, за жовтень 2014 року 788 осіб, за листопад 2014 року 788 осіб, за грудень 2014 року 786 осіб.
Середньооблікова кількість штатних працівників за 2014 рік вираховується як сума середньооблікових кількість штатних працівників за кожен місяць 2014 рік поділеній на 12 місяців і становить 558 особи.
Середньомісячний фонд оплати праці за 2014 рік вираховується як 37524319,42 грн. (сума нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок та сума допомоги по тимчасовій непрацездатності за 2014 рік) мінус 166745,34 грн. (сума нарахованої заробітної плати сумісників, на яку нараховується єдиний внесок, за 2014 рік)/12 місяців і дорівнює 3113131,17 грн.
Отже, середня заробітна плата за 2014 рік = 3113131,17 грн. (середньомісячний фонд оплати праці за 2014 рік) / 558 чол. (середньооблікова кількість штатних працівників за 2014 рік) = 5579,09 грн.
Сума нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок за січень 2015 року 5137520,44 грн.
Середньооблікова кількість штатних працівників за січень 2015 року 698 осіб.
Середня заробітна плата за січень 2015 року = 5175962,61 грн. (середньомісячний фонд оплати праці за січень 2015 року) / 698 чол. (середньооблікова кількість штатних працівників за січень 2015 року) = 7415,42 грн.
Дані розрахунку підтверджуються показниками таблиці 1 звітів з ЄСВ за 2014 рік та січень 2015 року /арк. спр. 36-100/.
З огляду на викладене, суд висновує, що позивачем було виконано умови п.п. 2 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 №77-VIII, та правомірно застосовано понижуючий коефіцієнт до ставки нарахування єдиного внеску 37,18% у січні 2015 року за відсутності обов`язку застосування коефіцієнту 0,4, а замість коефіцієнту 0,4 застосовано коефіцієнт, що розраховується шляхом ділення загальної середньомісячної бази нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік на загальну базу нарахування єдиного внеску за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода, за цивільно-правовими договорами.
Суд зазначає, що належних доказів, які б підтверджували викладені в акті висновки стосовно спірного порушення, відповідачем не надано.
Як передбачає ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997, набула чинності для України 11.09.1997) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
З огляду на зазначене суд вважає, що оскаржувані вимога у спірній частині та рішення в частині штрафних санкцій на суму 348844,65 грн. є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, тому підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 258-262, 294, 295 КАС України, суд
в и р і ш и в:
1. Позов задовольнити частково.
4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 10.01.2022.
Суддя Кравців О.Р.