Справа № 580/9450/21
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2022-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2022 року справа № 580/9450/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

11.11.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) (далі відповідач 2) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача 2 щодо не нарахування йому індексації грошового забезпечення за період з 29.05.2017 до 20.05.2020;

зобов`язання відповідача 2 нарахувати вказану індексацію грошового забезпечення за період з 29.05.2017 до 01.12.2018 та зробити перерахунок індексації з 01.12.2018 до 20.05.2020 з урахуванням індексації за попередній період (29.05.2017-01.12.2018) із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовий місяць) січень 2008 року;

визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо не виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 29.05.2017 до 20.05.2020;

зобов`язання відповідача 1 виплатити вказану індексацію грошового забезпечення за період з 29.05.2017 до 01.12.2018 та донарахування індексації з 01.12.2018 до 20.05.2020 з урахуванням індексації за попередній період (29.05.2017-01.12.2018) із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовий місяць) січень 2008 року.

Додатково просив: розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; повідомити щодо руху розгляду справи за вказаною адресою та/або електронну адресу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі всупереч вимог закону не нарахували та не виплатили індексацію грошового забезпечення за вказані періоди.

Ухвалою суду від 16.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву та доказів, повідомлено про строки для надання клопотань про розгляд справи з викликом у судове засідання. Згідно з даними рекомендованих повідомлень вказану ухвалу відповідач 1 отримав 09.12.2021, а відповідач 2 11.12.2021.

23.12.2021 представник відповідача 1 подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо нього. Стверджує, що відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 08.11.2016 №322/1/19, клопотання командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 11.05.2017 №1314/21/649, рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.05.2017 №12626 з 01.06.2017 військову частину НОМЕР_2 знято з фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 та зараховано до військової частини НОМЕР_1 . Стверджує, що військова частина НОМЕР_1 - відповідач 1 не здійснює нарахування відповідних сум грошового забезпечення та інших видів виплат військовослужбовців, які проходять службу у військовій частині НОМЕР_2 відповідача 2, а лише на підставі відповідних розрахункових відомостей, які до нього надходять від відповідача 2 здійснює виплату належних військовослужбовцям сум. Тому вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки обґрунтованих клопотань від учасників спору про розгляд справи у судовому засіданні з їх викликом суду не надходило, зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати та допитати свідків, суд дійшов висновку розглянути справу без виклику сторін у судове засідання за наявними письмовими доказами.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Листом Управління командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.05.2017 №116/14/1/1830 підтверджується, відповідача 2 знято з фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 та зараховано до відповідача 1.

Довідкою від 08.01.2020 №7101- підтверджується, що позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_5 .

Згідно з посвідченням від 22.06.2020 серії НОМЕР_6 позивач є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу підтверджується, що між позивачем та командиром військової частини польова пошта НОМЕР_7 підполковником ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України терміном на три роки. Вказано, що контракт набирає чинності з 29.05.2017.

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (відповідач 2) від 20.05.2020 №138 підтверджується, що позивача з 20.05.2020 виключено зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Черкаського ОМВК Черкаської області. Зобов`язано виплатити:

надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% за період з 01 до 20 травня 2020 року;

премію у розмірі 95% від посадового окладу за 10 тарифним розрядом за період з 01 до 20 травня 2020 року;

грошову компенсацію за 22 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік;

грошову компенсацію за 56 діб невикористаної відпустки за 2019-2020 роки, передбаченої абз.1 ст.16-2 розділу ІІІ Закону України «Про відпустки»;

грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;

одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за два повних календарних роки служби.

31.10.2021 позивач звернувся до відповідачів заявою, в якій просив відповідача 2 нарахувати, а відповідача 1 виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 29.05.2017 до 20.05.2020 з урахуванням базового місяця січня 2008 року.

Листом від 03.11.2021 №1483 відповідач 2 повідомив. За час проходження позивачем служби у нього (Військова частина НОМЕР_7 ) у період з 29.05.2017 до 30.11.2018 нарахування та виплата індексації грошового забезпечення не проводилась, оскільки не була передбачена чинним законодавством. Роз`ясненнями директора Департаменту фінансів від 26.03.2018 №28/1485 підтверджено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 року до лютого 2018 року у Міноборони не було. У зв`язку з підвищенням посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018 базовим місяцем для розрахунку індексації для військовослужбовців став березень 2018 року, обчислення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем такого підвищення. Подальша виплата індексації проводилася щомісячно починаючи з грудня 2018 року до 20.05.2020.

Позивач, не погоджуючись з такою відповіддю, звернувся в суд з позовом.

Отже, встановлені обставини свідчать, що позивачу не була нарахувана та, відповідно, виплачена індексація грошового забезпечення за період служби з 29.05.2017 до грудня 2018 року. З 01.12.2018 до 20.05.2020 нарахована та виплачена індексація із застосуванням базового місяця для обчислення - березень 2018 року.

Надаючи оцінку спірним обставинам суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Індексація грошових доходів населення відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 03.07.1991 №1283-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (далі Закон №1283-ХІІ) встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

На підставі ч.1 ст.2 Закону №1283-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1283-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, право на індексацію доходу особа набуває з наступних місяців, з яких величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації 103%. Натомість розрахунок позивача підтверджує, що у суму коштів, яку просить стягнути, ввійшли місяці, в яких вказана величина не перевищила 103%. Отже, в цій частині його розрахунок не відповідає вимогам Закону.

Відповідно до ст.6 вказаного Закону у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.9 Закону індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. У разі коли дохід, що виплачується одним підприємством, установою, організацією, формується з різних джерел, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частці в загальному доході.

Абзацом першим ст.10 Закону №1283-ХІІ визначено індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи. Доходи від роботи за сумісництвом, на умовах погодинної оплати поза основним місцем роботи індексуються в розмірі, що з урахуванням оплати праці за основним місцем роботи не перевищує прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078), згідно з п.2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідно до абз. 5 п.4 Порядку №1078 сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
До Порядку №1078 внесено зміни згідно з постановою Кабміну України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», відповідно до якої п.5 Порядку №1078 викладено в новій редакції. Зокрема, передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи.

Відповідно до п. 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Отже, законодавчо встановлена максимальна межа нарахованої індексації.

На момент виникнення оскаржуваних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до п.13 постанови №1294 вона набрала чинності з 01.01.2008, тобто датою, з якою позивач пов`язує встановлення базового місяця індексації.
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме з 01.03.2018.

Проаналізувавши постанову Кабміну України №1294 в період її дії з 01.01.2008 до 01.03.2018, суд встановив незмінність встановлених Урядом України розмірів посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до абз.3 п.1.1. Порядку №1078 індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України, у березні місяці 2008 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 103 відсотка та складала 103,8 відсотки.

Отже, грошове забезпечення військовослужбовців підлягало індексації з цього періоду.

Відповідно до абз.5 п.1.1. Порядку №1078 для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

Отже, індексація нараховується з наступного місяця, з якого відбулося підвищення цін на споживчі товари та послуги.

Відповідно до абз.4 п.1.1 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком.

Постановою КМУ від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, внаслідок чого збільшилось грошове забезпечення всіх категорій службовців.

Отже, з березня 2018 року змінився базовий місяць для нарахування індексації позивача. З цього періоду перевищення порогу індексації у 103 відсотка відбулося лише з жовтня 2018 року. Отже, нарахування відповідачем 2 позивачу з 01.12.2018 до 20.05.2020 індексації із застосуванням базового місяця для нарахування березня 2018 року прав позивача не порушує.

Тому позовні вимоги щодо нарахування, перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 20.05.2020 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січня 2008 року не є обгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Водночас відсутні докази нарахування відповідачем 2 та виплати відповідачем 1 будь-якої суми індексації грошового забезпечення позивачу за період з 29.05.2017 до 30.11.2018, як і доказів поважності причин тому.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Такого ж висновку дотримується судова практика Верховного Суду (відповідний висновок у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17, який підлягає безумовному врахуванню судами нижчих інстанцій на підставі ч.5 ст.242 КАС України).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відсутність законодавчого механізму для нарахування та виплати індексації за періоди, в яких була відсутня фінансова можливість такої виплати, не є підставою для позбавлення особи права на отримання коштів (мирне володіння його майном), виплата яких передбачена законом.

Будь-які доручення та листи не можуть скасовувати дію чинних законів, оскільки не є нормативно-правовими актами. Отже, роз`яснення директора Департаменту фінансів від 26.03.2018 №28/1485, якими роз`яснено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року не було, до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Суд врахував, що не зважаючи на зобов`язання суду в ухвалі від 16.11.2021, отриманої згідно з даними рекомендованих повідомлень про вручення відповідачами 09.12.2021 та 11.12.2021, відповідачі не надали у встановлений п`ятнадцятиденний термін жодного витребовуваного доказу, у т.ч. щодо проходження у вказаному періоді служби позивачем, зміни посад та інших обставин, що впливають на визначеня базового місяця, доказів вчинення спірних дій з дотриманням меж, порядку, способу та строків, встановлених законом. Також не повідомлено суд про причини неможливості надання таких доказів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначеного обов`язку відповідач не дотримався, хоча суд створив всі необхідні умови для його належного судового захисту з дотриманням принципів змагальності та офіційного з`ясування всіх обставин справи.

Для забезпечення принципу верховенства права суд для вирішення спору врахував, що відповідач не надав доказів щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вищевказаний період, а отже, не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням процедури, визначеної законом.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ст.72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, відповідно до ч.2 ст.74 КАС України не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми згідно зі ст.76 КАС України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи на виконання ч.4 ст.79 КАС України повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Зазначеного обов`язку відповідачем не виконано.

Суд врахував, що відповідачі не надали суду жодних належних та допустимих доказів відсутності коштів на виплату індексації грошового забезпечення позивача за період з 29.05.2017 до 30.11.2018. Отже, неналежне фінансування відповідачів не підтверджене.

Верховний Суд у справі №?822/3307/17 від 16 квітня 2020 року щодо подібних правовідносин вказав, що не нарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування є протиправною. Тому задовольнив вимогу позивача щодо стягнення індексації за період з 1 липня 2015 року до 1 серпня 2017 року у зв`язку з її не нарахуванням та невиплатою під час проходження ним військової служби. Суд також зазначив, що сума індексації є складовою грошового забезпечення і підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №?825/1832/17 в постанові від 23 жовтня 2019 року, в постановах від 19 липня 2019 року у справі №?240/4911/18 та від 7 серпня 2019 року у справі №?825/694/17.

Невиконання обов`язку відповідачем 2 з нарахування індексації грошового забезпечення позивачу та обов`язку з її виплати відповідачем 1 за період з 29.05.2017 до 30.11.2018 в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, свідчить про недотримання вимог Закону та допущення відповідачами пасивної поведінки (бездіяльності), що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до інформації на офіційному веб-сайті Держстату України http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm індекс споживчих цін у 2017 році становив: січень - 101,1%, лютий - 101,0%, березень - 101,8%, квітень - 100,9%, травень - 101,3%, червень - 101,6%, липень - 100,2%, серпень - 99,9%, вересень - 102,0%, жовтень - 101,2%, листопад - 100,9%, грудень - 101,0%.

Відповідно до інформації на офіційному веб-сайті Держстату України http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm індекс споживчих цін у 2018 році становив: січень - 101,5%, лютий - 100,9%, березень - 101,1%, квітень - 100,8%, травень - 100,0%, червень - 100,0%, липень - 99,3%, серпень - 100,0%, вересень - 101,9%, жовтень - 101,7%, листопад - 101,4%, грудень - 100,8%.

За 2017 рік сума коштів індексації щомісячно становить: 3177,60грн. (198,6) + 3177,60грн. (198,6) + 3360,00грн. (210,0) + 3360,00грн. (210,0) + 3536,40грн. (210,0) + 3730,06грн. (221,5) + 3730,06грн. (221,5) + 3730,06грн. (221,5) + 3896,78грн. (231,4) + 3896,78грн. (231,4) + 3896,78грн. (231,4) + 4258,75грн. (241,7) = 43750,87грн.

За даними Держстату, ІСЦ (%), на підставі яких здійснюється розрахунок індексів для проведення індексації протягом 2018 року, величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації 103% до жовтня.

У грудні 2018 року позивач мав право на індексацію з розрахунку базового місяця березень 2018 року.

Тому суд дійшов висновку, що протиправною є бездіяльність відповідача 2 щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період його служби з 29.05.2017 до 30.11.2018. Не підлягає задоволенню позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення, оскільки така індексація за період з 29.05.2017 до 01.12.2018 не нарахована відповідачем 2. Тобто, бездіяльність відповідача 1 виникла виключно з вини відповідача 2.

Щодо визначення та застосування базового місяця січня 2008 року для спірного періоду суд врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19. Верховний Суд серед іншого зазначив: «…31. Разом з тим, як вірно було зазначено судами попередніх інстанцій, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
32. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
33. Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
34. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".
35. Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
36. Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
37. У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.
38. Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
39. За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої та апеляційної інстанції, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця "січень 2004 року" відсутні».
Тому відсутні підстави зобов`язати відповідача 2 нарахувати та відповідача 1 виплатити індексацію, застосовуючи базовий місяць січень 2008 року, позаяк це дискреційне повноваження роботодавця і на дату звернення до суду правовідносини щодо обчислення сум індексації не виникли. В цій частині позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають

Для повного відновлення порушеного права позивача наявні підстави зобов`язати відповідача 2 нарахувати та відповідача 1 виплатити індексацію грошового забезпечення за період служби з 29.05.2017 до 01.12.2018.

Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю 2 групи, та не надав доказів понесення судових витрат, відсутні підстави для його розподілу згідно зі ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 134-139, 242-245, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період його служби з 29.05.2017 до 01.12.2018.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення військовослужбовців за період служби з 29.05.2017 до 01.12.2018 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) виплатити йому вказану індексацію грошового забезпечення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення складене у повному обсязі та підписане 05.01.2022.