Справа № 120/10753/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 січня 2022 р. Справа №120/10753/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що виконавчим листом №802/3745/15-а, що виданий Вінницьким апеляційним адміністративним судом, зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити заходи, спрямовані на здійснення контролю, а Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини - щодо координування виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі "Яворовенко М.М. та інші проти України".

Іншим виконавчим листом №120/134/19-а, що виданий Вінницьким окружним адміністративним судом 30 липня 2019 року, зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити міри контролю за виконанням виконавчого листа за №802/3745/15-а.

З метою примусового виконання виконавчого листа №120/134/19-а відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинялися виконавчі дії в рамках виконавчого провадження №60349754.

Проте, постановою від 17 серпня 2021 року вказане виконавче провадження закінчено відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

01 вересня 2021 року позивач отримав лист відповідача, до якого була долучена копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 17 серпня 2021 року.

Позивач вказує на те, що обов`язковою умовою для закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", є фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Разом із тим, позивач вважає що відповідачем не здійснено належних мір контролю за виконанням виконавчого листа №802/3745/15-а, що виданий Вінницьким апеляційним адміністративним судом.

Відтак, на думку позивача, слід визнати протиправною бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби щодо нездійснення контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця під час виконання рішення суду, постанову про закінчення виконавчого провадження визнати протиправною та скасувати, а також зобов`язати відповідача вжити заходи контролю за виконанням виконавчого провадження №60349754 та сплатити моральну шкоду в сумі 105000 гривень.

Ухвалою від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

01 жовтня 2021 року позивачем подано до суду заяву щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а також про витребування додаткових доказів.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін залишено без задоволення. Водночас, цією ухвалою частково задоволено заяву позивача про витребування доказів та витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії наступних документів: заяви ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №120/134/19-а, постанови про відкриття виконавчого провадження №60349754, а також виконавчого листа №120/134/19-а, на підставі якого таке виконавче провадження відкрито.

18 жовтня 2021 року позивачем подано заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, за результатами розгляду якої ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року відмовлено в її задоволенні.

На виконання вимог ухвали суду від 06 жовтня 2021 року відповідачем 27 жовтня 2021 року подано до суду витребувані докази.

28 жовтня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 12 квітня 2016 року Вінницьким апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист №802/3745/15-а щодо зобов`язання Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити заходи, спрямовані на здійснення контролю, а Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини - щодо координування виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі "Яворовенко та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною. Зазначений виконавчий лист перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №50963031. 04 квітня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №50963031 у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Не погодившись із таким рішення органу державної виконавчої служби, ОСОБА_1 оскаржив постанову про закінчення виконавчого провадження в судовому порядку. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/1567/19-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року та постановою Верховного Суду від 09 липня 2020 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. Отже, на думку представника відповідача, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснено всі заходи, спрямовані на здійснення контролю щодо виконання виконавчого листа №802/3745/15-а, а виконавче провадження №60349754 закінчено правомірно відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". Також у відзиві зазначено що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди. За наведених обставин відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

01 листопада 2021 року позивачем подано відповідь на відзив, проте така судом не береться до уваги, адже відповідно до частини 1 статті 269 Кодексу адміністративного судочинства України у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву.

19 листопада 2021 року представником відповідач подано додаткові докази.

26 листопада та 29 листопада 2021 року позивачем подано додаткові заперечення на відзив, проте такі в силу приписів частини 1 статті 269 Кодексу адміністративного судочинства України також судом не беруться до уваги.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у справі №802/3745/15-а, що набрала законної сили 05 квітня 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність Урядового повноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо нездійснення координації роботи, пов`язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі " ОСОБА_1 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною; визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо нездійснення контролю за виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі " ОСОБА_1 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною; зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити заходи, спрямовані на здійснення контролю, а Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини - щодо координування виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі " ОСОБА_1 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною.

У зв`язку із набранням вказаним судовим рішенням законної сили Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12 квітня 2016 року видано виконавчий лист №802/3745/15-а.

Вказаний виконавчий лист позивачем пред`явлено до примусового виконання, у зв`язку із чим відкрито виконавче провадження №50963031 щодо примусового виконання виконавчого листа №802/3745/15-а в частині зобов`язання Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити заходи, спрямовані на здійснення контролю, а Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини - щодо координування виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі "Яворовенко М.М. та інші проти України".

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 04 квітня 2019 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №50963031 в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Не погодившись із такої постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року, ухваленому за результатами розгляду справи №120/1567/19, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року та постановою Верховного Суду від 09 липня 2020 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Крім того, на переконання ОСОБА_1 , відповідачем жодних дій стосовно виконання виконавчого листа №802/3745/15-а не вчинялося, а тому останній був змушений звернутися до суду із позовом щодо зобов`язання Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити міри контролю за виконанням виконавчого листа №802/3745/15-а.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року, ухваленому за результатами розгляду справи №120/134-19-а, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні виконавчого листа №802/3745/15-а, виданого Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12 квітня 2016 року, а також зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити міри контролю за виконанням виконавчого листа №802/3745/15-а.

30 липня 2019 року видано виконавчий лист №120/134/19-а.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №60349754 з примусового виконання виконавчого листа №120/134/19-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 30 липня 2019 року.

17 серпня 2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, згідно з частиною 2 цієї статті виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктами 1, 10, 16 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Особливості закінчення виконавчого провадження визначені статтею 39 Закону №1404-VIII, пунктом 9 частини 1 якої передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

Так, в ході судового розгляду установлено, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17 серпня 2021 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження №60349754 з примусового виконання виконавчого листа №120/134/19-а, виданого 30 липня 2019 року, щодо зобов`язання Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити міри контролю за виконанням виконавчого листа №802/3745/15-а.

Відтак, виконавче провадження №60349754 щодо примусового виконання виконавчого листа №120/134/19-а здійснювалося Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для вжиття мір контролю за виконанням виконавчого листа №802/3745/15-а (виконавче провадження №50963031).

Водночас, виконавче провадження №50963031 завершене, адже постановою державного виконавця від 04 квітня 2019 року його закінчено у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, постанова про закінчення виконавчого провадження від 04 квітня 2019 року є правомірною, адже рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року у справі №120/1567/19-а відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 щодо її оскарження. Вказане судове рішення залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року та постановою Верховного Суду від 09 липня 2020 року.

Відтак, в ході судового розгляду адміністративної справи №120/1567/19-а судом установлено, що Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснено всіх заходів, спрямованих на виконання виконавчого листа №802/3745/15-а.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, правомірність закінчення органом державної виконавчої служби виконавчого провадження №50963031 щодо примусового виконання виконавчого листа №802/3745/15-а є встановленою обставиною, що не потребує доказуванню при розгляді цієї адміністративної справи.

За встановлених судом обставин слід дійти висновку про правомірність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 17 серпня 2021 року (виконавче провадження №60349754), адже здійснити міри контролю за виконавчим листом №802/3745/15-а неможливо, оскільки виконавче провадження, що було відкрито на підставі такого виконавчого листа, правомірно закінчене.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, суд дійшов висновку, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17 серпня 2021 року, що винесена в рамках виконавчого провадження №60349754, є правомірною та не підлягає скасуванню, а державний виконавець під час вчинення виконавчих дій дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині.

З приводу позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачеві моральну шкоду в розмірі 105000 гривень, то суд враховує наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, відповідно до частин 2, 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відтак, звертаючись до суду із вимогами щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди слід вказати, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Стверджуючи про те, що діями (бездіяльністю) відповідача позивачеві завдано моральну шкоду, останнім не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті, що виключає можливість стягнення такої.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що підстав для відшкодування понесених судових витрат у разі відмови у задоволенні позову статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13)

Рішення суду у повному обсязі складено 10.01.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович