Справа № 480/5434/21
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2022 року Справа № 480/5434/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5434/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання дій незаконними, визнання протиправними та скасування вимог,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області , в якому просить:
- визнати дії Головного управління Державної податкової служби у Сумській області незаконними;
Свої вимоги мотивує тим, що він у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 був найманим працівником, оскільки працював на посаді начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії-Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк». Поряд з цим він має статус адвоката, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, зареєстрований належним чином як самозайнята особа, є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як фізична особа, яка забезпечує себе роботою самостійно.
Перебуваючи у трудових відносинах з філією-Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк», ним отримувалася заробітна плата, з якої із врахуванням розміру отриманого позивачем доходу перераховано до відповідних бюджетів усі обов`язкові платежі, в тому числі єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Так, за 2020 рік з нарахованого йому за основним місцем роботи доходу роботодавцем сплачено 53 073,20 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проте водночас позивачу здійснено нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як самозайнятій особі за період, коли він не здійснював адвокатську діяльність індивідуально, при цьому за цей період його роботодавець сплатив за нього єдиний внесок.
Відтак, вимоги про сплату боргу порушують його право як застрахованої особи, оскільки безпідставно відбувається стягнення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у більшому розмірі від отриманого доходу ніж це передбачено законодавством.
Зазначає, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI не врегульовано, а тому особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
Оскільки в період, за який винесені оскаржувані вимоги, єдиний внесок нараховував та сплачував за нього роботодавець в розмірі не менше мінімального, то це виключає обов`язок зі сплати у цей період єдиного внеску ним ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Ухвалою від 29.06.2021р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Того ж дня провадження у справі було відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
28.07.2021р. до суду надійшла заява від представника відповідача, в якій просить залишити позовну заяву без розгляду внаслідок пропущення, на його думку, позивачем строку звернення до суду, передбаченого ч.1, ч.2 ст.122 КАС України, п.4 ч.1 ст.6, ч.4 ст.25 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у задоволенні якої ухвалою суду від 27.09.2021р. було відмовлено.
Крім того, 28.07.2021р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що згідно з базами даних ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_1 з 31.01.2019 року по теперішній час перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Сумській області, як платник незалежної професійної діяльності, та відповідно зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок на підставі п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI як особа, яка провадить незалежну адвокатську діяльність. З аналізу ст.13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», п.14.1.226 ст.14 Податкового кодексу України, п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.1, абз.2 п.2 ч.1 ст.7, п.5 ч.1 ст.1, ч.12 ст.19 та ч.4 ст.4 Закону №2464-VI можна зробити висновок, що фізичні особи-підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та одночасно є найманими працівниками (застрахованими особами), не звільняються від сплати єдиного внеску за себе. Виключенням є тільки фізичні особи-підприємці за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону №1058, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, на думку представника відповідача, вбачається, що позивач у зв`язку з ведення ним незалежної професійної діяльності перебуває на обліку в контролюючому органі з 31.01.2019 року та є платником єдиного внеску і зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок у порядку і строки, визначені Законом №2464 та Інструкцією №449, проте, свій обов`язок платника єдиного внеску він виконував не належним чином та у встановлені строки єдиний внесок не сплачував, у зв`язку з чим виникла недоїмка, за наявності якої сформовані оскаржувані вимоги.
Тому, на думку представника відповідача, у задоволенні позову слід відмовити.
05.08.2021р. від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої тлумачення норм Закону № 2464-VІ щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє його подвійну сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Щодо посилання представника відповідача на дані ІКП, згідно з якими загальна сума заборгованості становить 10 634,36 грн., яка виникла внаслідок щоквартальних нарахувань єдиного внеску самим позивачем та підтверджується звітом про суму нарахованого єдиного внеску, ОСОБА_1 зазначає, що вказана сума рахується за ним на підставі помилково поданого ним звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити.
Дослідивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 має право на здійснення адвокатської діяльності та згідно з базами даних ГУ ДПС у Сумській області з 31.01.2019 року по теперішній час перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Сумській області, як платник незалежної професійної діяльності.
Відповідно до записів трудової книжки з 03.07.2017р. позивач працює на посаді начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії-Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк».
Суд звертає увагу, що факт сплати ЄСВ у вказаний період філією -Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» відповідач не заперечує, а тому вказані обставини судом приймаються до уваги.
Натомість, представник відповідача у відзиві зазначив, що у позивача існує обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати ЄСВ незалежно від обставин сплати його роботодавцем за працівника, оскільки позивач перебуває на обліку у відповідача як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.
Тобто загальна сума недоїмки згідно із вказаними вимогами, за наростаючим підсумком, складає 10 634,36 грн.
Не погодившись із правомірністю вказаних вимог, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з визначеннями, наведеними в п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI.
Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного, можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та від 05.12.2019 у справі №260/358/19.
Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Тож особи, які провадять в тому числі й адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності входять до кола платників єдиного внеску.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності (як самозайнятою особою) та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно з положеннями статті 13 цього ж Закону адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Водночас, як вже зазначалося судом вище, позивач з 03.07.2017р. по теперішній час перебуває у трудових відносинах із філією - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк».
При цьому, відповідач не надав будь-яких пояснень або належних та допустимих доказів того, що позивач здійснює незалежну професійну діяльність поза межами трудових відносин (як самозайнята особа) та отримує дохід від такої діяльності.
Враховуючи те, що позивач як самозайнята особа (адвокат) поза межами трудової діяльності доходів від незалежної професійної діяльності не отримує, визначені спірними вимогами сума ЄСВ фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.
Суд враховує, що положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" чітко не врегульовано особливості сплати ЄСВ найманим працівником в межах незалежної професійної діяльності. Норми цього закону та підзаконних правових актів припускають неоднозначне трактування прав та обов`язків платників єдиного внеску, що також констатовано Верховним Судом у рішенні від 02.09.2019 у справі № 520/3939/19.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо посилання представника відповідача на дані ІКП, згідно з якими загальна сума заборгованості становить 10 634,36 грн., яка підтверджується звітом про суму нарахованого єдиного внеску, суд вважає необхідним відмітити, що вказана сума рахується за ним на підставі помилково поданого ним звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, про що вказано ОСОБА_1 у відповіді на відзив.
При цьому, суд зазначає, що норми Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 із змінами і доповненнями, не визначають порядок дій суб`єкта господарювання у разі, якщо він помилково подав звітність форми Д5 до контролюючого органу та звертає увагу відповідача на те, що помилкове відображення позивачем у поданому Звіті за 2020 рік бази, з якої нараховується єдиний соціальний внесок, що, в свою чергу, призвело до помилкового визначення у цьому звіті сум єдиного внеску до сплати, не може бути підставою для формування вимог про недоїмку, оскільки така особа як позивач не має обов`язку щодо подання звіту про суми нарахованого єдиного внеску.
З огляду на те, що у позивача відсутній обов`язок по сплаті за себе єдиного соціального внеску, що свідчить про відсутність факту несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску позивача, що, в свою чергу виключає настання для нього відповідальності, передбаченої Законом № 2464-VI та необхідності формування вимог з недоїмки за єдиним соціальним внеском, а тому позов має бути задоволений.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області 908,00 грн в рахунок відшкодування судового збору.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання дій незаконними, визнання протиправними та скасування вимог задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова