Справа № 480/10703/21
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2022-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій з урахуванням уточнення позовних вимог просить:
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 трудовий стаж відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 з урахуванням довідок №01-20-152/1 та №01-20-152/2 архівного відділу (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосії Республіки Крим від 09.02.2021 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 09 червня 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.06.2021 року звернувся до ГУ ПФУ України у Сумській області через Роменське об`єднане управління ПФУ із заявою про призначення пенсії.
Рішенням ГУ ПФУ у Сумській області №89 від 23.06.2021 року відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що страховий стаж відповідно до поданих документів складав 18 років 04 місяці 09 днів, а для призначення пенсії необхідно 28 років. Зазначена обставина виникла у зв`язку із тим, що у трудовій книжці було зазначено неповну дату народження заявника, а тому до страхового стажу було зараховано періоди за наданими довідками та індивідуальними відомостями про застраховану особу, без врахування відомостей в трудовій книжці.

30.06.2021 року позивач повторно звернувся із заявою за призначенням пенсії. Додатково надав свідоцтво про народження та довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення ок-2.

Рішенням №89 від 06.07.2021 року позивачу знову відмовлено у призначенні пенсії, оскільки страховий стаж необхідний для призначення пенсії становить 28 років, а страховий стаж заявника відповідно до поданих документів становив 18 років 6 місяців 27 днів. Додатково було повідомлено, що до страхового стажу не зарахований період роботи в Феодосіївському СУМ м. Феодосія з 26.06.1987 по 29.06.1989 року, у зв`язку із виправленням в даті наказу про прийняття на роботу та нечітким відтиском печатки.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2021 року по цивільній справі №585/2180/21 встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої 09 грудня 1981 року.

За результатами розгляду заяви позивача про призначення/перерахунку пенсії від 08.09.2021 року теж було прийнято рішення про відмову із аналогічних до вищевказаних причин, та у зв`язку із відсутністю підпису відповідальної особи за видачу трудових книжок у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 09.12.1981 року. При цьому в заяві було зроблено відмітку про те, що заявником додатково буде надано рішення суду про встановлення факту належності трудової книжки, що набрало законної сили.

Після отримання рішення суду від 20.08.2021 року по цивільній справі №585/2180/21, позивач повторно звернувся із заявою за призначенням пенсії від 22.09.2021 року, також на підтвердження періоду страхового стажу періоду роботи в Феодосіївському СУМ м. Феодосія з 26.06.1987 року по 29.06.1989 року було надано архівні довідки від 09.02.2021 року №01-20-152/1, та №01-20-152/2, видані архівним відділом (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосії Республіка Крим.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Однак, рішенням №89 від 29.09.2021 знову відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недостатністю страхового стажу роботи, який за підрахунками ПФУ становить 26 років 10 місяців 15 днів. Так, управлінням Пенсійного фонду не було зараховано до страхового стажу період з 29.06.1987 по 29.06.1989 року, оскільки у трудовій книжці стосовно вказаного періоду містяться виправлення та неточності, а довідки №01-20-152/1 та №01-20-152/2, видані архівним відділом (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосії Республіки Крим знаходиться на тимчасово окупованій території.

Позивач не погоджується з прийнятим рішенням, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-ІV від 09.07.2003 передбачено, що право на призначення пенсії за віком у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 мають особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу 28 років.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ст. 48 Кодексу Законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VІІІ трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З 20 червня 1974 року порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція).

Згідно п. 2.3 Інструкції усі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення та вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Також відповідач зазначив, що відповідно до п. 2.5 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження, заохочення та інше, виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис.

Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудової договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, відповідач вважає, що у зв`язку із виправленням в даті наказу про прийняття на роботу та нечітким відтиском печатки у трудовій книжці позивача йому не зарахований період роботи в Феодосіївському СУМ м. Феодосія з 26.06.1987 по 29.06.1989 року до страхового стажу, а відповідно позивач не має необхідного стажу для призначення пенсії.

Відповідач вважає, що належними і допустимими доказами вимоги позивача не підтверджені, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, позовну заяву та відзив, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 16.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області із заявою при призначення пенсії (а.с.26).

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 89 від 23.06.2021 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26. Закону України № 1058-ІУ, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (Страховий стаж позивача - 18 років 04 місяці 09 днів) (а.с.29).

30.06.2021 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.30).

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 89 від 06.07.2021 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26. Закону України № 1058-ІУ, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (Страховий стаж позивача - 18 років 6 місяців 27 днів) (а.с.32).

08.09.2021 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.33).

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14.09.2021 № 89 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26. Закону України № 1058-ІV, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (Страховий стаж позивача - 18 років 9 місяців 27 днів) (а.с.36).

22.09.2021 позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV (а.с.37).

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.09.2021 № 89 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26. Закону України № 1058-ІV, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (Страховий стаж позивача - 18 років 9 місяців 27 днів) (а.с.41).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії ГУ ПФУ в Хмельницькій області зазначає, що у позивача недостатньо страхового стажу роботи, який за підрахунками ПФУ становить 26 років 10 місяців 15 днів. Також, управлінням Пенсійного фонду не було зараховано до страхового стажу період з 29.06.1987 по 29.06.1989 року, оскільки у трудовій книжці стосовно вказаного періоду містяться виправлення та неточності, а довідки №01-20-152/1 та №01-20-152/2, видані архівним відділом (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосії Республіки Крим, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Так, судом встановлено, що в період з 26.06.1987 по 29.06.1989 позивач працював на посаді машиністом автокрану в Феодосіївському СУМ м.Феодосія, що підтверджується записом у трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с.12-13)

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 ), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 N 412), (надалі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Суд критично оцінює таку як підставу для відмову у зарахуванні стажу, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд зазначає, що зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назви підприємств та періоди роботи, з аналізу усіх граф трудової книжки (відомості про накази, реквізити посадових осіб, що вчиняли записи, тощо).

Більше того, органи Пенсійного фонду наділені правом звернення до підприємств із відповідними запитами щодо підтвердження певних відомостей щодо особи, яка звертається за призначенням пенсії, проте, доказів використання такого права відповідачем суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Щодо не врахування довідки Архівним відділом (муніципального архіву) адміністрації м.Феодосії Республіки Крим від 09.02.2021 №01-20-152/1 (а.с.43).

Що стосується доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, про те, що довідки, видані на тимчасово окупованій території не можуть бути взяті до уваги, суд дійшов наступного висновку.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Наведені висновки суду узгоджуються із практикою Верховного суду, зокрема постановою від 22 жовтня 2018 року по справі №235/2357/17.

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи та позивачем на підтвердження спірного стажу надано довідку Архівним відділом (муніципального архіву) адміністрації м.Феодосії Республіки Крим від 09.02.2021 №01-20-152/1, суд приходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача в 26.06.1987 по 29.06.1989 на посаді машиніста автокрана в Феодосіївському СУМ м.Феодосія, оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про періоди роботи.

Стосовно позовний вимог щодо призначення пенсії позивачу, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

За таких обставин, суд, з метою ефективного поновлення прав позивача, керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2021 та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 29 вересня 2021 року №89 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Герцена,10, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи з 26.06.1987 по 29.06.1989 на посаді машиніста автокрана в Феодосіївському СУМ м.Феодосія.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Герцена,10, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 22.09.2021 та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі.

В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук