Справа № 140/11641/21
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/11641/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.08.2021 №34; зобов`язання призначити пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням періоду роботи з 01.10.1984 по 12.07.1989 у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення на посаді касира приймальника КПП с.Підліси, з часу звернення із заявою про призначення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із досягненням 60-річного віку позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 13.08.2021 №34 відмовлено у призначення пенсії за віком у зв`язку із не зарахуванням стажу за період роботи з 01.02.1984 по 12.07.1989 у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення на посаді касира-приймальника КПП с.Підліси, оскільки в архівній довідці від 15.04.2021 №0680 в наказі про звільнення скоречено ім`я та по батькові заявника.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача щодо не врахування періоду роботи з 01.10.1984 по 12.07.1989 до трудового стажу, посилаючись на порушення її прав та законних інтересів, просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що заява про признчення пенсії з доданими документами була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області. Тому, суб`єктом владних повноважень, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, є Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області. Однак, позивач в позовній заяві просить визнати протиправними дії ГУПФ України у Волинській області, яке є неналежним відповідачем, в розумінні статті 19 КАС України.

Вказав, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, належним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Вважає, що підстави, предмет та склад учасників спірних правовідносин з приводу рішення №34 від 13.08.2021, для вирішення такого спору потребує залучення до справи відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області.

Крім того, представник відповідача зазначив, що за документами електронної пенсійної справи позивача, страховий стаж зараховано включно по 31.12.2020 та складає 25 років 10 місяців 1 день. Трудова книжка НОМЕР_1 надана позивачем для призначення пенсії видана на прізвище ОСОБА_2 , в той час, як позивач ОСОБА_3 , до уваги Головним управлінням не приймалась.

До страхового стажу позивача при обчисленні розміру пенсії за віком відповідно до Закону №1058 на підставі архівної довідки від 15.04.2021 №0680 не враховано період роботи з 01.02.1984 по 12.07.1989 у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення в зв`язку з тим, що в довідці в наказі про звільнення скорочено ім`я та по батькові позивача, що є порушенням п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Вважає, що зарахування згаданих періодів роботи до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе за умови підтвердження факту роботи у встановленому законом порядку.

Представник відповідача просив суд залучити до справи відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області.

Відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду не надходив.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначила, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і звернулася до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України, яке безпосередньо підпорядковується Головному управлінню Пенсійного Фонду України у Волинській області, тому вважає, що адміністративний позов був поданий до належного відповідача.

Позивач вказала, що відповідачем було зазначено про не взяття до уваги трудової книжки НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_2 , так як заявниця, тобто позивач « ОСОБА_3 », проте у позивача зміна прізвища підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , що мали взяти до уваги спеціалісти пенсійного фонду при подачі документів для призначення пенсії за віком.

Крім того, відповідачем у відзиві зазначено, що позивачу необхідно підтвердити факт роботи у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення на посаді касира-приймальника КПП с.Підліси, для можливості зарахування вказаного періоду роботи, що теж суперечить вимозі, так як у рішенні про відмову у призначенні пенсії за віком №34 від 13.08.2021, причина відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 є зазначення у архівній довідці від 15.04.2021 №0680 в наказі про звільнення скороченого ім`я та по батькові, проте дані довідки, виданої трудовим архівом виконавчого комітету Ковельської міської ради, засвідчують саме факт перебування у трудових відносинах ОСОБА_4 на посаді касиром-приймальником КПП с.Підліси у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення.

Відповідно до вказаної архівної довідки, розбіжностей щодо прізвища не було зазначено відповідачем при зазначені причини відмови.

Вважає, що записи трудової книжки, архівна довідка та наведені докази та факти є достатніми та належними, які підтверджують наявність страхового стажу у ОСОБА_1 за період роботи з 01.10.1984 по 12.07.1989 у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення на посаді касира-приймальника КПП с.Підліси. Позивач просила адміністративний позов задовольнити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у зв`язку із досягненням 60-річного віку звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 13.08.2021 №34 відмовлено у призначення пенсії за віком у зв`язку із не зарахуванням стажу за період роботи з 01.02.1984 по 12.07.1989 у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення на посаді касира-приймальника КПП с.Підліси, оскільки в архівній довідці від 15.04.2021 №0680 в наказі про звільнення скорочено ім`я та по батькові заявника.

Позивач, вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним, звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 по 31 грудня 2020 не менше 27 років.

Згідно статті 24 Закону України №1058 страховий стаж це період (строк), протягом якого особа піддягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, розповсюдження даної постанови №637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження трудового стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Підставою для відмови позивачу у зарахуванні періоду роботи на Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення на посаді касира-приймальника КПП с. Підліси стало те, що у архівній довідці від 15.04.2021 №0680 в наказі про звільнення скороченого ім`я та по батькові позивача.

Суд не погоджується з такими доводами, з огляду на таке.

Згідно з пунктами 1.1, 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, страховий стаж за період роботи до 1 січня 2004 року обчислюється на підставі записів у трудовій книжці.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій спільним наказом Мінпраці, Мін`юсту Мінсоцзахисту від 29.07.1993 №58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відтак неналежне чи недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії трудової книжки НОМЕР_1 від 06.06.1979 (а.с.8-9), ОСОБА_4 з 01.02.1984 по 12.07.1989 працювала на посаді касиром-приймальником КПП с.Підліси у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення, вказаний запис завірений печаткою.

Судом встановлено, що на момент прийому позивача на роботу касиром-приймальником КПП с.Підліси у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення вона мала прізвище ОСОБА_2 , відповідно трудова книжка була заповнена на дане прізвище.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 05.05.1984, позивачем було змінено прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Суд вважає, що дані трудової книжки, архівної довідки та наведені докази і факти є достатніми та належними, які підтверджують наявність страхового стажу у ОСОБА_1 за період роботи з 01.10.1984 по 12.07.1989 у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення на посаді касира-приймальника КПП с.Підліси.

Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у архівній довідці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не їх правильність.

З огляду на зазначене, суд не приймає доводи відповідача про те, що стаж роботи позивача за спірний період не підтверджений належними доказами.

Отже, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії відповідач діяв необґрунтовано.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що право особи на пенсію гарантоване Конституцією і законами України, пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від формування певних документів, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх складання.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування до трудового стажу позивача періоду роботи з 01.10.1984 по 12.07.1989 у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення, оскільки такий підтверджений записами в її трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, а тому таку належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачі правомірності своїх дій не довели, натомість доводи позивача знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволено, то на користь позивача слід пропорційно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений відповідно до квитанцією від 12.10.2021.

Рішення ухвалено в перший робочий день після завершення щорічної основної відпустки головуючого судді.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13 серпня 2021 року №34.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням періоду роботи з 01 жовтня 1984 року по 12 липня 1989 року у Ковельському міському комбінаті побутового обслуговування населення на посаді касира приймальника КПП с. Підліси, з часу звернення із заявою про призначення пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук