Справа № 140/11213/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/11213/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особи-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 02 вересня 2021 року №000149-09 про застосування фінансових санкцій.

Позов обґрунтований тим, що працівниками ГУ ДПС у Волинській області 20 липня 2021 року було проведено фактичну перевірку з питань додержання ФОП ОСОБА_1 встановлених законодавством України вимог щодо зберігання пального за місцем здійснення підприємницької діяльності - стоянки транспортних засобів. За результатами перевірки складено акт, яким встановлено здійснення позивачем зберігання пального без відповідної ліцензії. Підставою таких висновків є арифметичний розрахунок загальної місткості паливних баків транспортних засобів та співставлення його з найбільшими поставками пального.

Позивач не погоджується з такими висновками контролюючого органу та прийнятим на підставі акта перевірки рішенням про застосування фінансових санкцій й зазначив, що придбане пальне він не зберігав, а відвантажував у паливні баки транспортних засобів для використання у підприємницькій діяльності. При цьому загальна місткість паливних баків власних транспортних засобів становить 3300,00 л, а разом із взятим у позику сідельним тягачем - 3965 л. Паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої у розумінні підпункту 14.1.1 пункту 14 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не є акцизним складом, тому відповідач безпідставно дійшов висновку про порушення статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон №481/95-ВР) та про застосування штрафних санкцій на підставі статті 17 цього Закону.

Позивач також звернув увагу, що в акті перевірки відповідач лише обмежився описом факту придбання пального, не встановивши можливість та місце його зберігання, використання. Працівниками ГУ ДПС у Волинській області не враховано надану ним інформацію про списання палива за 2020-2021 роки, згідно з якою залишків пального на кінець минулого року не було. При проведенні арифметичних розрахунків відповідач проігнорував той факт, що приймання товару і його облік здійснювалося в літрах та необґрунтовано виходив з об`єму пального в літрах при температурі 15° С (є більшим).

Крім того позивач зауважив, що за повідомленням Головного управління Національної поліції у Волинській області за матеріалами, які надійшли від ГУ ДПС у Волинській області, факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону) встановлено не було.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року позовну заву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі; судовий розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнав (а.с.118-121). В обґрунтування цієї позиції вказав, що актом перевірки було встановлено факт зберігання ФОП ОСОБА_1 пального без ліцензії, що є порушенням вимог статті 15 Закону №481/95-ВР. Так з реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» встановлено, що ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2020 року по 20 липня 2021 року (дата проведення фактичної перевірки) придбавав дизпаливо загальним об`ємом 51670,32 л. Доставка пального здійснювалася за адресою, де позивач здійснює міжзмінну стоянку автотранспортних засобів. Станом на 20 липня 2021 року (дата початку перевірки) у ОСОБА_1 відсутня ліцензія на право зберігання пального (виключно для власних потреб чи промислової переробки). Перевіркою також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 використовує три одиниці власного вантажного транспорту, загальний об`єм баків яких становить 2886 л, у той час як обсяги найбільших поставок пального становлять 3324,92 л та 3322,51 л. З документів щодо списання палива за 2020-2021 роки не встановлено використання вантажного сідельного тягача Renault Premium, державний номер НОМЕР_1 , а відомості щодо об`ємів баків транспортних засобів не співпадають з об`ємами, вказаними в довідці Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Тракс Луцьк ЛТД» (далі - ТзОВ «Преміум Тракс Луцьк ЛТД») про заміну паливних баків.

Відповідач зазначив, що у разі здійснення суб`єктами господарювання всіх форм власності діяльності із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик на території (місці), де розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, такому суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію на право зберігання пального, крім випадків передбачених Законом №481/95-ВР, коли така ліцензія не отримується. У свою чергу зберігання пального без наявності ліцензії має наслідком відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 500000,00 грн (частина друга статті 17 цього Закону).

Відповідач вважає, що оспорюване рішення прийняте ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому у задоволенні позову просив відмовити.

У відповіді на відзив (а.с.135-136) позивач підтримав доводи позову й вказав на недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами факту зберігання пального у спеціальних спорудах, приміщеннях чи стаціонарних ємностях, а саме в резервуарах, цистернах тощо. Наголосив, що оплата поставленого дизпалива проводилася, виходячи з об`єму в літрах, а не в літрах при температурі 15° С, що є суттєвим та свідчить про необ`єктивність акта перевірки. Місткість баків автомобілів контролюючим органом встановлювалася на підставі відомостей від заводу-виробника. Однак в процесі експлуатації паливні баки були замінені на такі, що мають більший об`єм. У свою чергу працівники відділу контролю за виробництвом та обігом пального не здійснювали заміри залишку пального в паливних баках, а також не визначали їх реальний об`єм. Також зауважив, що сідельний тягач Renault Premium перебував у користуванні на підставі договору позички майна від 03 березня 2020 року. Він заправлявся пальним, перебував у справному стані і використовувався на випадок оперативної підміни основних автомобілів.

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.

Крім того, учасники справи не зверталися із клопотаннями про розгляд справи в судовому засіданні, оформленими відповідно до вимог статті 167 КАС України. Суд звертає увагу, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, оскільки заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Отже, заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи за участю представника відповідача не підлягало вирішенню судом по суті.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

На підставі наказу відповідача від 08 липня 2021 року №2016 «Про проведення фактичної перевірки» (а.с.123), направлень на проведення перевірки від 08 липня 2021 року (а.с.122) працівниками ГУ ДПС у Волинській області у період з 20 по 22 липня 2021 року проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцем зберігання пального ( АДРЕСА_1 ). За результатами перевірки складено акт перевірки від 23 липня 2021 року №03/6005/09-01/ (а.с.132-133). Актом перевірки зафіксовано, що згідно з реєстром акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» ФОП ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2020 року по 20 липня 2021 року придбавав пальне відповідно до акцизних накладних, наведених в додатку №1 до акту. Доставка пального здійснювалась на адресу орендованої стоянки автотранспортних засобів - АДРЕСА_1. Для здійснення своєї господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 використовував три одиниці вантажного транспортного засобу, загальний об`єм баків яких становить 2886 л. В свою чергу, обсяги найбільших поставок пального становить 3350,01 л, 3324,92 л та 3322,51 л. Ліцензію на право зберігання пального (для власних потреб або промислової переробки) надано не було, тим самим встановлено порушення статтю 15 Закону №481/95-ВР.

09 серпня 2021 року позивачем були подані заперечення на вказаний акт перевірки (а.с.13-14), до яких він надав копію договору позички майна від 03 березня 2020 року (щодо сідельного тягача Renault Premium), також довідки ТзОВ «Преміум Тракс Луцьк ЛТД» про заміну паливних баків. Листом від 25 серпня 2021 року №3221/12/03-20-09-02-06 ГУ ДПС у Волинській області повідомило позивача, що аргументи, наведені у запереченні, не спростовують висновків акта перевірки (а.с.15-18).

За результатами розгляду акта перевірки, заперечень на акт перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийняло рішення від 02 вересня 2021 року №000149-09 про застосування до ФОП ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР фінансових санкцій у розмірі 500000,00 грн (а.с.20).

Незгода позивача із прийнятим рішенням стала підставою для звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 481/95-BP оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Згідно зі статтею 1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Статтею 15 Закону №481/95-BP також встановлено, що суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

У статті 1 Закону №481/95-ВР наведено визначення термінів, а саме: місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Разом з цим, підпунктом 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

З аналізу наведених правових норм слідує, що суб`єкти господарювання, які отримують пальне для власних потреб та зберігають його для використання в господарській діяльності, зобов`язані отримати відповідну ліцензію. Без отримання ліцензії допускається зберігання пального, зокрема, в паливних баках транспортних засобів (технологічного обладнання). В інших випадках зберігання пального дозволяється виключно за наявності ліцензії, отриманої на кожне місце зберігання.

Приписами частини другої статті 17 Закону №481/95 передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 грн.

Таким чином, наведеними вище нормами встановлено необхідність суб`єкту господарювання отримати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях, тоді як отримання ліцензії для здійснення зберігання пального у паливному баку як ємності для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі чинним законодавством не передбачено, що виключає у такому випадку застосування штрафу за зберігання пального без наявності ліцензії в сумі 500000,00грн.

Доводячи свою позицію, позивач вказав на те, що дизпаливо, про яке йде мова в акті перевірки, не було у нього на зберіганні, оскільки воно відразу ним використовувалось шляхом заправки власних транспортних засобів, що не потребує отримання ліцензії на зберігання пального.

Відповідач факт зберігання ФОП ОСОБА_1 пального обґрунтовує відомостями реєстру акцизних накладних за період з 01 квітня 2020 року по 20 липня 2021 року (додаток 1 до акта перевірки - а.с.12), згідно з яким за акцизною накладною від 14 грудня 2020 року №4978 ФОП ОСОБА_1 придбав 3324,92 л дизпалива, за акцизною накладною від 29 грудня 2020 року №5148 - 3322,51 л.

В акті перевірки не вказано, у якій ємності чи споруді, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , позивач зберігав пальне.

Водночас у власності позивача перебували три транспортні засоби: вантажний сідловий тягач Volvo FH 400, номер шасі НОМЕР_2 , вантажний сідловий тягач Renault Magnum, номер шасі НОМЕР_3 , вантажний сідловий тягач Renault Magnum, номер шасі НОМЕР_4 (а.с.47-49). Дані про ці транспортні засоби були надані під час перевірки. Їх використання позивачем у підприємницькій діяльності підтверджується подорожніми листами вантажного автомобіля (а.с.69-93), інформацією про списання пального за 2020-2021 роки (а.с.67-68, 97-111).

В акті перевірки вказано, що загальний об`єм баків цих транспортних засобів становить 2886 л, що було встановлено на підставі технічних характеристик таких транспортних засобів.

Матеріали справи свідчать, що позивач на підставі договору від 11 січня 2021 року №132-РО сервісного обслуговування, ремонту транспортних засобів та купівлі-продажу автозапчастин отримує послуги сервісного обслуговування від ТзОВ «Преміум Тракс Луцьк ЛТД», яке є офіційною сервісною станцією Renault Trucks (а.с.57-66).

Листом ТзОВ «Преміум Тракс Луцьк ЛТД» від 04 жовтня 2021 року №04/10-1 на адвокатський запит підтверджено, що вантажний сідловий тягач Volvo FH 400, номер шасі НОМЕР_2 , був обладнаний двома паливними баками об`ємом 530 л та 570 л; вантажний сідловий тягач Renault Magnum, номер шасі НОМЕР_3 , був обладнаний двома паливними баками об`ємом по 410 л; вантажний сідловий тягач Renault Magnum, номер шасі НОМЕР_4 , був обладнаний двома паливними баками об`ємом 410 та 556 л. У 2013 році було здійснено заміну двох паливних баків об`ємом по 410 л на транспортному засобі марки Renault Magnum, номер шасі НОМЕР_3 , на паливні баки об`ємом по 550 л кожний та на транспортному засобі марки Renault Magnum, номер шасі НОМЕР_4 , замінено один паливний бак об`ємом 410 л на паливний бак об`ємом 550 л. При цьому у листі повідомлено, що інформація про заміну паливних баків не вносилась до офіційної інформаційної бази Renault Trucks; у цій базі міститься інформація щодо автомобілів марки Renault, їх технічні характеристики та комплектацію згідно з даними заводу-виробника. Заміна паливних баків на автомобілях не вважається переобладнанням транспортного засобу, оскільки ці моделі вантажівок випускалися з доступним загальним об`ємом паливних баків від 330 л - до 1100 л, тому інформація в офіційній інформаційній базі Renault Trucks про технічні характеристики, комплектацію залишається незмінною від заводу виробника (а.с.57).

Таким чином, транспортні засоби позивача мають максимально допустимі об`єми паливних баків загальною місткістю 3300 л, а не 2886 л, як було зазначено відповідачем в акті перевірки.

Позивачем у запереченнях на акт перевірки повідомлено про заміну паливних баків на баки з більшим об`ємом з наданням довідки ТзОВ «Преміум Тракс Луцьк ЛТД» від 09 серпня 2021 року №09/08-1 (а.с.55). Також надано докази наявності у позивача ще одного сідлового тягача Renault Premium, номер шасі НОМЕР_5 (договір позички майна від 03 берензя 2020 року - а.с.50-53). Відповідач ці аргументи позивача відхилив та вказав, що навіть за умови, що усі власні транспортні засоби ФОП ОСОБА_1 мали максимально допустимі об`єми паливних баків загальною ємністю 3300 л, то цього недостатньо для заправки пальним відповідно до акцизної накладної від 14 грудня 2020 року №4978 (3324,92 л) та від 29 грудня 2020 року №5148 (3322,51 л).

Однак суд зазначає, що в акцизних накладних, на які покликається відповідач, кількість пального зазначена в літрах при температурі 15° С. Поряд з тим у видаткових накладних на поставку дизельного палива вказувалася кількість пального в літрах, кілограмах та літрах при температурі 15° С. Об`єм в літрах відрізняється від об`єму, який визначається в літрах при температурі 15° С. Наприклад, відповідно до видаткової накладної від 14 грудня 2020 року №ДО000000058 (а.с.36), товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів від 14 грудня 20202 року №ДО000000058 (а.с.36) позивачем було придбано 3262 л пального, яке у літрах при температурі 15° С становить 3324,92 л. Аналогічно і за видатковою накладною від 29 грудня 2020 року №ДО000000127, товарно-транспортною накладною від 29 грудня 2020 року №ДО000000127 було придбано 3262 л, що у літрах при температурі 15° С становить 3322,51 л. Наведене свідчить про те, що відповідач при проведенні власних арифметичних розрахунків взяв до уваги об`єм, вказаний в літрах при температурі 15° С (який є більшим за об`єм в літрах), незважаючи на той факт, що оплата та приймання пального проводилася з об`єму у літрах, що підтверджено карткою рахунку 203 за квітень 2020 року - грудень 2020 року (а.с.129).

Також суд вважає безпідставним посилання відповідача в акті перевірки на найбільшу поставку позивачу пального кількістю 3350,01 л, оскільки жодним документом, наявним в матеріалах справи, не підтверджено факту придбання позивачем саме такого об`єму пального. Ця обставина не підтверджується і додатком до акта перевірки, у якому відсутня інформація про придбання ФОМ ОСОБА_1 такого об`єму пального.

Встановлені обставини свідчать про помилковість висновків ГУ ДПС у Волинській області про неможливість вмісту у паливні баки власних транспортних засобів ФОП ОСОБА_1 дизельного пального за найбільшими об`ємами поставки, які мали місце у періоді, що перевірявся.

Таким чином, на думку суду, матеріалами фактичної перевірки не підтверджується факт зберігання у спірний період пального позивачем, оскільки за результатами перевірки ГУ ДПС у Волинській області лише констатувало факт отримання позивачем пального в певний період часу. Однак факт отримання позивачем пального не є доказом його зберігання протягом певного часу. Відповідач не з`ясував обставин фізичного зберігання позивачем пального у межах спірних правовідносинах з урахуванням видів його господарської діяльності і наявних у нього транспортних засобів та допустив помилкове ототожнення господарської операції із придбання пального із фізичним зберіганням пального.

Суд наголошує, що під час перевірки будь-яких стаціонарних ємностей для зберігання пального у ФОП ОСОБА_1 виявлено не було. Під час перевірки заміри залишку пального в паливних баках, а також їх реальний об`єм представники ГУ ДПС у Волинській області не здійснювали.

Отже, відповідач належними та допустимими доказами не довів ту обставину, що є неможливим залити кількість пального за кожною конкретною поставкою, яка була придбана ОСОБА_1 , в паливні баки наявних у нього транспортних засобів, які використовуються в господарській діяльності.

З урахуванням наведеного, суд погоджується із доводами позивача про те, що у його випадку чинним законодавством обов`язку отримати ліцензію для здійснення зберігання пального у паливних баках транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності, чинним законодавством не передбачено, що виключає застосування штрафу за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії в сумі 500000,00 грн згідно із оскаржуваним рішенням від 02 вересня 2021 року №000149-09.

Таким чином, з наведених вище мотивів та підстав, виходячи з наданих суду частиною другою статті 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення від 02 вересня 2021 року №000149-09 належить задовольнити.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 5000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05 жовтня 2021 року №1759, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.6, 113).

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44106679) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 02 вересня 2021 року №000149-09.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк