Справа № 200/8203/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року справа №200/8203/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Міронової Г.М., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі № 200/8203/21 (головуючий суддя І інстанції - Голубова Л.Б.), складене в повному обсязі 07 вересня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання неправомірними дій, протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання неправомірними дій щодо відмови в перерахунку пенсії, як державному службовцю, виходячи з довідок про нові складові заробітної плати за останні 5 років та з урахуванням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі № 200/7841/20-а;

- визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення перерахунку пенсії;

- зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії, як державному службовцю, виходячи з довідок про нові складові заробітної плати за останні 5 років та з урахуванням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі № 200/7841/20-а.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, як державному службовцю, виходячи з довідок про нові складові заробітної плати за останні 5 років та з урахуванням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі № 200/7841/20-а. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , як державному службовцю, виходячи з довідок про нові складові заробітної плати за останні 5 років та з урахуванням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі № 200/7841/20-а з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначило, що позивачу з 22.07.2010 року призначено пенсію за віком згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Зазначає, що після набрання законної сили Закону № 889 нові довідки про заробітну плату не будуть враховуватись, оскільки перерахунок пенсії державним службовцям діючим законом не передбачений.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 16-19). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач з 22.07.2010 року одержує пенсію державного службовця, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

31.05.2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою № 4966 про перерахунок пенсії державного службовця (а.с. 29-30) з урахуванням всіх складових заробітної плати, надавши три довідки Головного управління ДПС у Донецькій області від 24.05.2021 року та від 13.04.2021 року про розмір заробітної плати та за останні 5 років на посаді керівника державної податкової служби у м. Краматорську Головного управління ДПС у Донецькій області станом на 01.07.2020 року (а.с. 22-27).

Відповідач вважає, що 31.05.2021 року ОСОБА_1 звернулась із заявою щодо переведення на пенсію за віком, призначеної згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIІІ, хоча позивач просила саме перерахувати пенсію.

Листом відповідача від 16.06.2021 року № 0500-1504-8/19556 ОСОБА_1 було відмовлено в перерахунку з підстав того, що пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ було призначено до 01 жовтня 2011 року, після призначення пенсії позивач продовжувала отримувати пенсію державного службовця та станом на 01 травня 2016 року працювала на посаді в органах ДПС, на яку не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, для обчислення пенсії на умовах Порядку призначення пенсії деяким категоріям осіб, затвердженому постановою КМУ від 14 вересня 2016 року № 622 та у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на перерахунок пенсії з урахуванням нових складових заробітної плати (а.с. 31).

Спірним питанням даної справи є правомірність дій управління щодо нездійснення перерахунку пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушене право позивача на отримання належного їй розміру пенсійних виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.

01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

За приписами пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За вимогами ст. 90 Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, а саме: відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно до приписів пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядок обчислення стажу державної служби встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, яким затверджено Порядок обчислення стажу державної служби.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року № 509-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закон України «Про державну податкову службу в Україні» посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

Статтею 6 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Згідно абз. 1, 2 п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а.

Пунктами 4-5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» внесено зміни з 01.12.2015 до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», а саме виключений пункт 4, яким був визначений механізм здійснення перерахунків пенсій державним службовцям.

Згідно із пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 200/7841/20-а задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок заробітної плати з 01.09.2016 по 27.08.2019 з урахуванням надбавки за спеціальне звання (як державному раднику податкової служби ІІІ рангу).

Довідки ГУ ДПС у Донецькій області від 24.05.2021 року та від 13.04.2021 року видані роботодавцем відповідача з урахуванням вказаного вище судового рішення.

При призначенні пенсії позивачу враховано стаж роботи державного службовця 30 років, водночас новою довідкою на час звільнення з державної служби стаж ОСОБА_1 збільшився до 40 років.

Відтак, зміни, що внесені до статті 37 Закону України «Про державну службу» не поширюються на розмір раніше призначених пенсій, тому перерахунок пенсії позивача пов`язаний з переглядом раніше призначеної пенсії та здійснюється на підставі судового рішення, а отже, при визначенні її розміру законодавство, що прийняте після призначення пенсії позивачу не може застосовуватися, крім випадків покращення становища позивача з огляду на статтю 58 Конституції України.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі № 200/8203/21- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 січня 2022 року.

Судді А.В. Гайдар

Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко