Справа № 360/8575/21
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 січня 2022 року СєвєродонецькСправа № 360/8575/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., перевіривши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020-2021 роки,

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також позивач), в інтересах якого звернулася адвокат Аканова Євгенія Ігорівна (далі також представник позивача), до Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (далі також відповідач, УСЗН Лисичанської міської ВЦА), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність УСЗН Лисичанської міської ВЦА щодо невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020-2021 роки, передбаченої частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

- стягнути з УСЗН Лисичанської міської ВЦА на користь позивача разову грошову допомогу до 05 травня за 2020-2021 роки, передбаченої частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, враховуючи висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, у розмірі 14154 грн.

Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до УСЗН Лисичанської міської ВЦА про визнання протиправною бездіяльності, стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020-2021 роки залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом 10 (десяти) днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з цією позовною заявою.

04 січня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якої зазначено, що позивач є військовослужбовцем з 11 квітня 2014 року та він дійсно проходить військову службу з 27 жовтня 2020 року по теперішній час в районі проведення Операції Об`єднаних Сил, а тому не мав можливості звернутися до суду в установлений строк.

Також представник позивача послався на пункт 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). В якому зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Просить визнати причини строку для звернення до суду поважними та поновити строк звернення про визнання протиправною бездіяльності УСЗН Лисичанської міської ВЦА щодо невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік та стягнення разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік.

Суд керується такими вимогами чинного законодавства при вирішенні питання щодо обґрунтованості заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з частинами першою та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску або продовження строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Оцінюючи доводи представника позивача, які наведені в якості поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, суд виходить з наступного.

До спірних правовідносин застосовується шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений частиною другою статті 122 КАС України.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Суд враховує, що законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Аналогічна правова позиція щодо застосування строків звернення до адміністративного суду висловлена у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.

Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у межах спірних правовідносин не передбачає досудового врегулювання спору шляхом звернення до органу з питань соціального захисту населення з заявою (скаргою) з приводу щорічної виплати разової грошової допомоги до 05 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 міститься у відкритому доступі на сайті Конституційного Суду України та позивач міг дізнатися про його зміст та передбачити наслідки пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами щодо нарахування та виплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік.

Тобто, отримавши у 2020 року спірну допомогу у розмірі 1 390,00 грн, а не 8 190,00 грн позивач дізнався про порушення своїх прав.

Суд також зазначає, що позивач з 29 квітня 2015 року є учасником бойових дій, а отже, і отримувачем щорічної разової грошової допомоги до 05 травня з 2015 року. Таким чином, позивачу має бути відомо про порядок, розміри та строки виплати такої допомоги.

Отже, про порушення своїх прав щодо виплати грошової допомоги до 05 травня у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач повинен був дізнатися після отримання такої допомоги у меншому розмірі.

Посилання представника позивача на те, що позивач є військовослужбовцем з 11 квітня 2014 року та проходить військову службу з 27 жовтня 2020 року по теперішній час в районі проведення Операції Об`єднаних Сил, а тому не мав можливості звернутися до суду в установлений строк, суд не приймає, оскільки однією з обов`язкових умов для визнання військовослужбовця таким, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - заходи ЗНБО) чи в антитерористичній операції (далі - АТО), є перебування у підпорядкуванні (виконання завдання) керівництва штабу операції ОС чи штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України). Така фактична участь осіб в АТО та заходах ЗНБО має бути підтверджена наказом керівництва штабу операції ОС чи штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання.

Представником позивача надана довідка військової частини НОМЕР_1 від 05 листопада 2021 року № 12/2394/4, в якій зазначено, що позивач дійсно проходить військову службу з 27 жовтня 2020 року по теперішній час у військовій частині НОМЕР_1 , яка знаходиться в районі проведення Операції Об`єднаних Сил (3 прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса з місцем дислокації м. Лисичанськ) Державної прикордонної служби України.

Проте, позивачем не надано жодних доказів участі у відповідних заходах та виконанні бойових завдань на підставі наказів керівництва штабу операції ОС чи штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання у спірний період.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Проте, представником позивача не наведено жодної обставини пропуску строку позивачем звернення до суду, зумовлену обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таким чином суду не надано жодних доказів щодо поважності причин пропуску шестимісячного строку звернення до суду з цією позовною заявою.

Відповідно до частини четвертої статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової допомоги до 05 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Отже, перебіг шестимісячного строку звернення до суду з позовом щодо виплати щорічної разової грошової допомоги за 2020 рік, з урахуванням положень частини четвертої статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», розпочався 01 жовтня 2020 року та закінчився 31 березня 2021 року.

Аналогічна позиція узгоджується з відповідними висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 607/7919/17, в якій Верховний Суд встановив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

За встановлених обставин, у цій справі позивач достовірно міг дізнатися про порушення своїх прав, оскільки у 2020 році отримав щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 1 390,00 грн, але з позовом до суду звернувся лише 22 грудня 2021 року.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 340/1019/19).

Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.

Зокрема, суд враховує, що виплата грошової допомоги до 05 травня є періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення конкретного розміру грошової допомоги чи був здійснений його перерахунок, з яких складових він складається, як обрахований та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових.

Отже, з дня отримання грошової допомоги до 05 травня особою, якій виплачений конкретний розмір грошової допомоги, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання грошової виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових нарахованого грошового забезпечення, звернулась до органу із заявою про надання їй відповідної інформації. У такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від органу відповіді на подану нею заяву.

Суд погоджується з висновками Верховного Суду, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Інших належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав та не зазначив.

З урахуванням викладеного, підстави, зазначені позивачем для поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою до УСЗН Лисичанської міської ВЦА про визнання протиправною бездіяльності УСЗН Лисичанської міської ВЦА щодо невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, передбаченої частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, стягнення з УСЗН Лисичанської міської ВЦА на користь позивача разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік, передбаченої частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, враховуючи висновки, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, у розмірі 6 800,00 грн, визнаються судом неповажними, оскільки такі обставини не можна вважати об`єктивно непереборними, такими, що не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

У пункті 9 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За встановлених обставин по справі, суд прийшов до висновку, що строк звернення до суду з цим позовом позивачем був пропущений без наявності поважних підстав, тому його позовну заяву слід повернути.

Керуючись статтями 122, 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік та стягнення з Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на користь ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі 6800 грн - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в частині про визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, передбаченої частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, стягнення з Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на користь ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік, передбаченої частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, враховуючи висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, у розмірі 6800 грн - повернути позивачеві у зв`язку із пропуском строків звернення до адміністративного суду.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Кисіль