Справа № 200/18838/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

10 січня 2022 р. Справа №200/18838/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1

до відповідача 1: Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради

до відповідача 2: Державної казначейської служби України

про: визнання протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020-2021 роки, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів, стягнення з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради недоплачену суму у розмірі 6800 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком на рахунок АТ КБ Приватбанк, рахунок НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 , стягнення з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради недоплачену суму у розмірі 7355 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком на рахунок АТ КБ Приватбанк, рахунок НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 , зобов`язання Державну Казначейську службу України списати недоплачену суму у розмірі 14155 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020-2021 роки, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з розрахунків Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рахунок позивача.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Державної казначейської служби про визнання протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020-2021 роки, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів, стягнення з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради недоплачену суму у розмірі 6800 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком на рахунок АТ КБ Приватбанк, рахунок НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 , стягнення з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради недоплачену суму у розмірі 7355 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком на рахунок АТ КБ Приватбанк, рахунок НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 , зобов`язання Державну Казначейську службу України списати недоплачену суму у розмірі 14155 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020-2021 роки, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з розрахунків Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рахунок позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку з тим, що позовна заява була подана без дотримання вимог статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року позовна заява була залишена без руху.

Зазначеною ухвалою позивачу був встановлений строк десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали на усунення недоліків шляхом надання суду вмотивованого клопотання про поновлення строків звернення до суду з даним адміністративним позовом та доказів на підтвердження обставин викладених у клопотанні.

04 січня 2022 року позивачем надано до суду додаткові пояснення, відповідно до яких позивач просив визнати причини пропуску позивачем строку на подання позову поважними та продовжити розгляд справи. Позивач вказує на те, що про факт порушення своїх прав та законних інтересів, у зв`язку із неповним нарахуванням у 2020 році щорічної грошової допомоги до 5 травня, дізнався у липні 2020 року із засобів масової інформації. Однак, у зв`язку з епідеміологічною ситуацією, яка склалася в країні, тривалий час був позбавлений можливості потрапити на прийом до фахівців Департаменту соціального захисту населення Маріупольської ради для отримання консультації. Позивач наголошує, що неодноразово намагався вирішити питання щодо виплати недоотриманої грошової допомоги, однак вказану допомогу так і не отримав, у зв`язку з чим звернувся за допомогою до фахівця в галузі права, який склав заяву від імені позивача, яка була направлена до відповідача 1, та останнім надано відповідь від 10.11.2021 року.

Крім того, позивач зазначає, що дізнавшись про прийняття рішення Конституційним судом від 27.02.2020 року вважав, що таке рішення стане підставою для перерахунку та виплати грошової допомоги до 5 травня.

Позивач відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 18.06.2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» просив суд продовжити строк звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаному клопотанню, суд зазначає, що частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, чинним процесуальним законодавством визначено, що реалізувати своє право на звернення до суду за захистом порушених прав можливо лише в межах визначеного законом строку.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

Частинами першою, другою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Варто звернути увагу на те, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк може і має бути поновленим судом, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Разом з тим, за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує відповідне рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа «Мельник проти України») погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом.

Крім цього, початок перебігу шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про їх порушення.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 у справі №826/10808/18.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Крім того, суд враховує висновки щодо застосування норм права щодо строків звернення до суду, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі №227/2015/17.

Зі змісту позову встановлено, що позивачем оскаржується бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів, стягнення з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради недоплачену суму у розмірі 6800 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік.

Суд зазначає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У позовній заяві позивачем вказано, що у квітні 2020 році відповідач нарахував позивачу разову грошову допомогу до 5 травня у зменшеному розмірі.

Вказані види грошової виплати є періодичним платежем, отже, про порушення своїх прав позивач мав дізнатися під час отримання такої виплати у розмірі, з яким він не погоджується.

При цьому, суд вказує на те, що згідно з вимогами статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Частиною четвертою статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

З огляду на викладене, суд відмічає, що перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Дана позиція кореспондується з відповідними висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 607/7919/17, в яких Верховний Суд встановив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Проте до суду за захистом своїх прав, зокрема щодо нарахування та виплати вказаної допомоги за 2020 роки позивач звернувся лише 14 грудня 2021 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, передбаченого чинним законодавством України.

Позивач вказує на те, що через запровадження на території України карантинних заходів позивач не могла звернутися до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради та отримати інформацію стосовно підстав виплати грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у меншому розмірі.

Однак, суд не приймає таке твердження позивача, та вказує на те, що позивач з липня 2020 року не був позбавлений можливості надіслати на адресу відповідача 1 заяву щодо надання інформації про виплату грошової допомоги до 5 травня в меншому розмірі, як це вона зробила у листопаді 2021 році.

Крім того, суд вказує на те, що позивачем не надано доказів того, що з липня 2020 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради обмежував доступ громадян до установи та не надавав усні консультації у приміщенні Департаменту.

Також, суд не приймає твердження позивача про те, що після прийняття рішення Конституційним Судом від 27.02.2020 року він вважав, що таке рішення стане підставою для перерахунку та виплати грошової допомоги до 5 травня, оскільки виплати грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік проводились вже після прийняття Конституційним Судом рішення від 27.02.2020 року, отже, позивач отримавши виплату у меншому розмірі був обізнаний, що відповідачем 1 не виконані вимоги зазначеного рішення.

Суддя не вважає зазначені позивачем у додаткових поясненнях обставини поважними та достатніми для поновлення строку звернення до суду з позовом, оскільки звернення позивача у липня 2021 року до відповідача стосовно здійснення перерахунку і виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2020 рік не впливає на переривання установленого процесуального строку та не спростовує обізнаність позивача про розмір виплаченої у 2020 році щорічної разової грошової допомоги. З дня отримання допомоги до 5 травня особою, якій призначена така допомога, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання зазначеної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо розміру складових призначеної виплати звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації.

Таким чином, звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок та виплату суми невиплаченої допомоги до 5 травня не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду у постанові №240/12017/19 від 31.03.2021.

Суд зазначає, що зі змісту додаткових пояснень не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо отримання допомоги у належному розмірі у встановлений законом строк або звернутися до суду за захистом своїх прав у встановлений кодексом строк.

Суд звертає увагу, що законодавче обмеження строку звернення до суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Вирішуючи питання щодо поважності таких причин пропущення строку звернення до суду, які встановлені статтею 122 КАС України, слід зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №140/721/19.

Таким чином, вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо невиплати ОСОБА_2 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів, стягнення з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради недоплачену суму у розмірі 6800 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком на рахунок АТ КБ Приватбанк, рахунок НОМЕР_3 , рахунок НОМЕР_4 , отримувач ОСОБА_3 , зобов`язання Державну Казначейську службу України списати недоплачену суму у розмірі 14155 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з розрахунків Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рахунок позивача, судом визнаються неповажними, а тому клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволенню не підлягає.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так частиною першої зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів, стягнення з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради недоплачену суму у розмірі 6800 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком на рахунок АТ КБ Приватбанк, рахунок НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 , зобов`язання Державну Казначейську службу України списати недоплачену суму у розмірі 6800 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з розрахунків Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рахунок позивача підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 169, 243, 248, 256, 294-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

2. Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів, стягнення з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради недоплачену суму у розмірі 6800 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком на рахунок АТ КБ Приватбанк, рахунок НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 , зобов`язання Державну Казначейську службу України списати недоплачену суму у розмірі 6800 грн. щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з розрахунків Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рахунок позивача підлягає поверненню.

3. Повернення позовної заяви не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

4. Ухвала може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

5. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Суддя В.В. Олішевська