Справа № 179/1046/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2022 року Справа № 179/1046/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
- зобов`язати Чернеччинську сільску раду дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,7 умовних кадастрових гектар на території Чернеччинської сільської ради.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.07.1995 року позивач був прийнятий в члени колективно дольового сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча, правонаступника колгоспу ім.Ілліча. Надалі колективно-дольове сільськогосподарське підприємство ім.Ілліча було реорганізовано в ПП «Приорілля». 15.07.1998 року позивач був звільнений з членів КДСП за власним бажанням. На підставі Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам» керівництвом КДСП ім. Ілліча було здійснено розпаювання земель сільськогосподарського призначення. Однак, в процесі розпаювання земель КДСП було порушено право позивача як члена колективного господарства на отримання земельної частки/паю, тому що після отримання КДСП ім. Ілліча Державного Акту на право колективної власності на землю (13.08.1993 року) позивач, як новоприйнятий член даного колективного сільськогосподарського підприємства повинен бути внесений в додатковий список до Державного Акту на право колективної власності, оскільки даний список коригувався з урахуванням нових членів КДСП. Відповідно до ст.25 Земельного Кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).
Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області (суддя Ковальчук Т.А.) від 12.07.2021 року справу №179/1046/21 передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
11.08.2021 року від Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа №179/1046/21.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2021 року, справу №179/1046/21 розподілено судді Голобутовському Р.З.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
16.09.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, із позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення сесії Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області №1015-6/VIII від 26.04.2021 року про відмову у наданні дозволу на виготовлення документації для виділення земельного паю та про зобов`язання Чернеччинської сільської ради дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,7 умовних кадастрових гектар на території Чернеччинської сільської ради.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №179/1046/21 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою суду від 20.09.2021 року відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року направлена на адресу відповідача та отримана представником 24.09.2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
В силу положень ч.4 ст.124, ч.8 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч.ч.5, 8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Магдалинівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області..
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 15.08.1996 року позивача 02.07.1995 року прийнято в члени колективно-дольового сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча, правонаступника колгоспу ім.Ілліча.
Надалі колективно-дольове сільськогосподарське підприємство ім.Ілліча реорганізовано в ПП «Приорілля».
15.07.1998 року позивач був звільнений з членів КДСП за власним бажанням.
На підставі Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам» керівництвом КДСП ім. Ілліча здійснено розпаювання земель сільськогосподарського призначення.
ОСОБА_1 сертифікат на земельну частку (пай) не виготовлявся та не видавався, що підтверджується довідкою сільського голови Чернеччинської сільської ради від 09.09.2021 року №471.
Як стверджує позивач, розмір земельної частки (паю) в КДСП «ім. Ілліча» складає 5,7 в умовних кадастрових гектари.
13.08.1993 року КДСП «ім. Ілліча» Магдалинівського району Дніпропетровської області видано державний акт на право колективної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за №МД 230.
10.03.2021 року позивачем отримано довідку від виконавчого комітету Чернеччинської сільської ради №167, якою підтверджено факт наявності за межами населених пунктів Чернеччинської сільської ради земель запасу сільськогосподарського призначення кожної категорії, які не надані у власність чи користування.
19.04.2021 року позивач звернувся до Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення документації для виділення земельного паю, як колишньому члену КДСП «ім. Ілліча».
26.04.2021 року на 6 сесії VІІІ скликання Чернеччинською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області прийнято рішення №1015-6/VІІІ «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення документації для виділення земельного паю гр. ОСОБА_1 ».
Підставою для прийняття рішення про відмову зазначено ненадання позивачем сертифікату на право, на земельну частку (пай).
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, судом встановлено таке.
Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч.1 ст.25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).
Частиною 2 ст.25 Земельного кодексу України визначено, що рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.
Згідно з ч.3 ст.25 Земельного кодексу України землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно.
Відповідно до ч.5 ст.25 Земельного кодексу України особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).
Пунктом 8 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.
Наведеними нормами законодавства встановлено, що позивач, як член колективно-дольового сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча, правонаступника колгоспу ім.Ілліча, має гарантоване право на отримання паю при приватизації земель колективно-дольового сільськогосподарського підприємства.
При цьому, суд звертає увагу, що на момент розпаювання земель сільськогосподарського призначення колективно-дольового сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча (1995 рік) позивач був членом та працював у вказаному підприємстві.
Відповідно до ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
При цьому, ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 Земельного кодексу України.
Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог ч.2 ст.19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.
Так, судом встановлено, що у якості підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення документації для виділення земельного паю є ненадання сертифікату на право, на земельну частку (пай).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.
Згідно пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання, відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Отже, з огляду на вказані положення, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 15.08.1996 року, позивача 02.07.1995 року було прийнято в члени колективно дольового сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча, правонаступника колгоспу ім.Ілліча.
Довідкою сільського голови Чернеччинської сільської ради від 09.09.2021 року №471 підтверджено, що позивач неодноразово звертався до Гупалівської сільської ради, а потім і до Чернеччинської сільської ради з клопотанням про видачу йому сертифікату на право на земельну частку (пай) колишнього КДСП ім. Ілліча, проте, сертифікату йому не було видано через те, що в компетенцію сільської ради не входить видача дозволів на земельну частку (пай).
Архівною довідкою архівного відділу Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 29.03.2021 року №01-07-4/2021 позивача повідомлено, що списки на розпаювання по КДСП ім. Ілліча Магдалинівського району в архівний сектор не поступали.
Відтак, позивач через об`єктивні обставини за строком давності розпаювання земель колективно-дольового сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча не має можливості отримати сертифікат, який вимагає відповідач.
Однак, при прийнятті рішення суд враховує, що позивач має право на земельну частку (пай) в силу положень ст.25 Земельного кодексу України, як член колективно-дольового сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча, правонаступника колгоспу ім.Ілліча, на момент розпаювання земель.
З огляду на що, прийняте відповідачем рішення «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення документації для виділення земельного паю гр. ОСОБА_1 » від 26.04.2021 року №1015-6/VІІІ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнято за відсутності визначених Земельним кодексом України підстав для його прийняття.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Чернеччинської сільської ради дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,7 умовних кадастрових гектар на території Чернеччинської сільської ради, суд зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.
Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Отже, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.
Належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення документації для виділення земельного паю, як колишньому члену КДСП «ім. Ілліча» від 19.04.2021 року, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд робить висновок про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог, а саме, у сумі 454,00 грн.
Керуючись ст.ст.139, 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправним та скасування рішення Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області №1015-6/VIII від 26.04.2021 року про відмову у наданні дозволу на виготовлення документації для виділення земельного паю ОСОБА_1 .
Зобов`язати Чернеччинську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення документації для виділення земельного паю, як колишньому члену КДСП «ім. Ілліча» від 19.04.2021 року, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський