Справа № 420/19955/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу та податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасування наказу відповідача №5337-п від 28.07.2021 року;

- визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 31.08.2021 року №00/21469/0706, яким на підставі п.п.54.3.3, п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України і ст.17 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 року «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» застосовано до позивача суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 23 800,00 грн., а також №00/21470/0706, яким на підставі п.п.54.3.3, п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України і ст.17 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 року «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» застосовано до позивача суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 5 222,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 31.08.2021 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення (далі ППР) №00/21469/0706 та №00/21470/0706 щодо накладення штрафних санкцій на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 . Водночас зазначені ППР були винесені за висновками акту (довідки) фактичної перевірки від 06.08.2021 року №16202/15/02/РРО/ НОМЕР_1 , яка в свою чергу здійснювалась на підставі наказу відповідача №5337-п від 28.07.2021 року.

Разом з тим, позивач зазначає, що наказ №5337-п від 28.07.2021 року не містить посилання на будь-які повідомлення/інформацію (передбачені чинним законодавством) про порушення позивачем законодавства, чи інші підстави, що спричинили необхідність призначення фактичної перевірки її діяльності. Також спірний наказ не містить жодної інформації щодо того, в рамка яких заходів відповідачем встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства. Таким чином на думку позивача слід дійти висновку про відсутність у наказі №5337-п від 28.07.2021 року визначених у п.80.2 ст.80 ПКУ підстав для проведення фактичної перевірки.

Крім того позивач зазначила, що з акту (довідки) фактичної перевірки від 06.08.2021 року, перевірка проводилася у магазині за адресою: АДРЕСА_2 (таж сама адреса зазначається відповідачем і у наказі №5337-п від 28.07.2021 року). При цьому, як зазначає позивач вона здійснювала свою господарську діяльність з 01.01.2013 року за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ЕС/2674/21 від 18.11.2021 року), в якому в обґрунтування правової позиції ним зазначено, що фахівцями управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області проведено аналіз згідно баз даних «Податковий блок» та АРМ АІС «Податки» виявлено інформацію щодо можливого порушення порядку проведення розрахунків ФОП ОСОБА_1 .

Також відповідачем зазначено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 04.06.2021 року реалізується підакцизний товар пиво без використання режиму попереднього програмування РРО згідно УКТ ЗЕД.

Між іншим відповідачем зазначено, що ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (діюча) №02100262, термін дії з 24.05.2021 року по 24.05.2022 року видана на адресу: АДРЕСА_2 , також дані відомості підтверджують Х-звітом наданим до акту перевірки, де зазначено адресу господарської діяльності АДРЕСА_2 .

Таким чином узагальнюючи всі встановлені порушення у акті (довідки) фактичної перевірки від 06.08.2021 року відповідачем зазначено, що винесені ним податкові повідомлення-рішення відповідають нормам чинного законодавства та не підлягають скасування, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою суду від 01.11.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши адміністративний позов, відзив відповідача, відповідь на відзив позивача, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перебувала у статусі фізичної особи-підприємця та 25.08.2021 року за власним рішення припинила підприємницьку діяльність про що внесено відповідний запис за №003004912 (а.с.13).

28.07.2021 року наказом заступника начальника №5337-п «Про проведення фактичної перевірки Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 » на підставі ст..20, п.п.80.2.2, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80, п.522 підрозділу 10 розділу ХХПодаткового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами) наказано провести фактичну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , податкова адреса: АДРЕСА_3 , адреса господарського об`єкту: АДРЕСА_2 з 28.07.2021 року тривалістю 10 діб. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2020 по дату закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку (а.с.9).

З підстав наведеного вище наказу та відповідних направлень, перевіряючими 29.07.2021 року проведено перевірку магазину розташованого за адресою АДРЕСА_2 суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено Акт про результати фактичної перевірки від

06.08.2021 року № 16202/15/02/РРО/ НОМЕР_1 та встановлено наступні порушення:

1) За порушення п. 1, 11. ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95 - ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) передбачена відповідальність згідно із п. 7 ст. 17 вищевказаного Закону.

2) За порушення ст. 153 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (зі змінами та доповненнями).

3) За порушення п. 85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями).

Позивач від ознайомлення з актом перевірки та отриманням примірника акту, від підпису акту відмовилась (копія акту відмови від підписання та отримання акту про результати фактичної перевірки від 06.08.2021 № 2381/15-32-07-05). Перевіркою встановлено, зокрема:

1) Не забезпечено використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів/послуг та обліку їх кількості, а саме без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД для підакцизних товарів, що відображено в Додатку до акту № 1.

2) Реалізація алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу громадського харчування.

3) Станом на 06.08.2021 року не надані документи, які належать або повязані з предметом перевірки, а саме: книга обліку розрахункових операцій на РРО розрахункові книжки.

4) Встановлено реалізацію алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії.

5) Встановлено не відповідність готівкових коштів на місці проведення розрахункових операцій із денною, а саме зазначеною у денному Х-звіті РРО у сумі невідповідності 1221 грн.(а.с.10-11).

31.08.2021 року на підставі висновків вищенаведеного акту щодо встановлених порушень, відповідачем прийняті відповідні податкові повідомлення-рішення:

- №00/21469/0706 щодо встановленого порушення ст.15, 153 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 р. «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» із змінами та доповнення» (із змінами та доповненнями), за яке до позивача застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 23 800,00 грн (а.с.7);

- №00/21470/0706 щодо встановленого порушення п.1, п.11 ст.3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 року «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), за яке до позивача застосовано фінансові санкції у розмірі 5222,10 грн (а.с.8).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок проведення перевірок, права та обов`язки платників податків, адміністративний арешт майна, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до п. 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Також, підпунктом 62.1.3 п.62.1 статті 62 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи, в тому числі, виконують такі функції:

- здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (пп. 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України);

- здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (пп. 19-1.1.14 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України);

Згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У пункті 75.1 ст.75 ПК України вказано, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункт 75.1 статті 75 ПК України).

Відповідно до положень п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п.80.2.2);

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (п.п.80.2.5).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Пунктом 81.2 цієї статті встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Суд зазначає, що п. 80.2 ст. 80 ПК України містить чіткий перелік підстав для проведення фактичної перевірки, який складається із семи окремих підпунктів (пп.пп.80.2.1-80.2.7).

Згідно з положеннями підпункту 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України (який зокрема зазначений в якості правової підстави проведення перевірки відповідачем ФОП ОСОБА_1 ) перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Системний аналіз положень пп. 80.2.5 п. 80.2. ст.80 Податкового кодексу України надає підстави стверджувати, що необхідною умовою для проведення фактичної перевірки, на підставі пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, є саме отримання податковим органом, в установленому законодавством порядку, інформації про порушення платником податків вимог законодавства, зокрема, у сфері виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв.

Зазначене кореспондує самій структурі ст. 80 Податкового кодексу України, в якій наведений повний перелік правових підстав для проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання, наявність якого свідчить, що право контролюючих органів проводити фактичні перевірки платників податків з питань виробництва та обігу окремих видів підакцизних товарів не є абсолютним та необмеженим.

Наведена правова позиція суду побудована на оновлених висновках Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постановах від 15.05.2020 року у справі №816/3238/15, від 04 квітня 2019 року у справі №815/756/16, та від 04 квітня 2019 року у справі №819/844/16.

Наведене також відповідає принципу верховенства права, розкритому у рішеннях Європейського суду з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні. Так, у справі "Олссон проти Швеції" ЄСПЛ зазначає, що для забезпечення відповідності принципу верховенства права необхідне існування у внутрішньому праві відповідних заходів захисту проти довільного втручання публічної влади у здійснення права (пункт 61 рішення від 24.03.88 року у справі "Олссон проти Швеції").

Також при прийнятті рішення суд враховує презумпцію правомірності рішень платника податку, а саме в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України).

Таким чином, підставою для проведення фактичної перевірки платника податків відповідно до пп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України може бути отримання в установленому законодавством порядку інформації про певні порушення з боку платника податків, яка, поряд з іншим, може стосуватися здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Зазначеної правової позиції дотримується також П`ятий апеляційний адміністративний суд, зокрема у постанові від 28 липня 2020 року у справі №400/302/20 та від 08.06.2021 року у справі №420/11836/21.

На підставі вищезазначеного суд відхиляє наведене обґрунтування відповідача щодо того, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, є окремою, самостійною та достатньою підставою для проведення фактичної перевірки відповідно до пп. 80.2.5, п. 80.2 ст. 80 ПК України, оскільки у такому випадку всі інші підстави для проведення фактичної перевірки, передбачені п. 80.2 ст. 80 ПК України, втрачають своє юридичне значення, у зв`язку з наданням контролюючому органу повноважень без настання будь-яких юридичних фактів та у будь-який час проводити фактичні перевірки платників податків з питань виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з положеннями підпункту 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України (який також зазначений в якості правової підстави проведення перевірки відповідачем ФОП ОСОБА_1 ) може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Суд зазначає, що підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів. Натомість, у даному випадку, податковий орган посилався на загальні формулювання, без конкретної підстави для проведення перевірки.

Суд зауважує, що для призначення та проведення фактичної перевірки платника податків не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України, особливо якщо такий пункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.06.2019 у справі № 1440/2045/18.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний наказ не містить жодного посилання ані на інформацію, яка свідчить про можливі порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Суд зазначає, що підстава для проведення фактичної перевірки має бути чітко та безумовно вказана у наказі таким чином, щоб унеможливити сумніви у її наявності, та не робити спроб здогадів чи припущень про її існування, що фактично має місце у даній справі.

оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу.

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом також у постанові від 28.10.2021 року по справі №810/3099/18.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У свою чергу, положеннями пункту 86.8 статті 86 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на прийняття податкового повідомлення-рішення.

В даному випадку, судом встановлено, що контролюючим органом було порушено порядок проведення податкової перевірки, а акт перевірки є недопустимим доказом, оскільки складений з порушення порядку встановленого Податковим кодексом України.

А відтак, висновки акту фактичної перевірки 06.08.2021 року №16202/15/02/РРО/ НОМЕР_1 не можуть бути покладені в основу жодних рішень контролюючого органу, в тому числі і в основу спірних податкових повідомлень-рішень №00/21469/0706 та №00/21470/0706 від 31.08.2021 року, а тому такі податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому у зв`язку із встановленням судом порушення відповідачем порядку проведення податкової перевірки, суд не досліджує зміст виявлених порушень, оскільки такі виявлено з порушенням встановленої процедури.

Водночас суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволені позовної вимоги, щодо визнати протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС в Одеській області наказу відповідача №5337-п від 28.07.2021 року, з огляду на наступне.

Так пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Так Верховний Суд у постанові 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 зазначив, що у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки. Такі ж висновки зазначено також у постанові Верховного Суду від 23.12.2021 року у справі №440/950/20.

За таких умов, враховуючи встановлені судом обставини даної справи, а саме реалізацію оскаржуваного наказу відповідача №5337-п від 28.07.2021 року шляхом проведення відповідної перевірки та винесення на підставі такої перевірки оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області №00/21469/0706 та №00/21470/0706 від 31.08.2021 року про застосування до ОСОБА_1 у статусі фізичної особи-підприємця штрафних (фінансових) санкції, на думку суду оскарження такого наказу не є належним способом захисту порушеного права платника податків, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Водночас суд зазначає, що належним та достатнім способом захисту в даній адміністративній справі є саме визнання судом протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області №00/21469/0706 та №00/21470/0706 від 31.08.2021 року.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Підсумовуючи все вищевикладене суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позову додано квитанцію №СВ05677571/1 від 21.10.2021 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1816,00 грн. (а.с.16).

Таким чином з урахування часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд доходить висновку про необхідність стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн. сплаченого позивачем з Головного управління ДПС в Одеській області, що є співмірним до задоволених позовних вимог.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 31.08.2021 року №00/21469/0706 стосовно ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 31.08.2021 року №00/21470/0706стосовно ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. сплачені за квитанцією №0.0..1 від 27.10.2021 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Державної податкової служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Суддя Іванов Е.А.