Справа № 460/2444/20
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2022-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

05 січня 2022 року

м. Київ

справа № 460/2444/20

адміністративне провадження № К/9901/47300/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року

у справі № 460/2444/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із відмови нарахувати та виплатити доплату до пенсії згідно із статтями 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796- XII (далі - Закон № 796- XII) в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком та зобов`язання виплатити доплату до пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком за періоди з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2019 року та доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаної доплати за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно та з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 17 липня 2018 року по 25 вересня 2019 року залишено без розгляду. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано в частині про залишення вимог адміністративного позову за період з 20 березня 2019 року по 25 березня 2019 року без розгляду. Справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог залишено без змін.

Не погодившись з вищевказаними судовими рішеннями, позивач 17 грудня 2021 року звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила наведені у касаційній скарзі міркування, додані до неї матеріали і дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити з огляду на таке.

Частинами першою, другою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, 26 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно та з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року та з 17 липня 2018 року включно доплати до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до статті 39 Закону № 796- XII; зобов`язання нарахувати та виплатити за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно та з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року та з 17 липня 2018 року включно доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаної доплати; визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2019 року включно державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в передбаченому законом розмірі як інваліду III групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою; зобов`язання нарахувати та виплатити за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2019 року включно пенсію у розмірі шести мінімальних пенсій за віком щомісячно і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком щомісячно.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із відмови нарахувати та виплатити доплату до пенсії згідно із статтями 39, 50, 54 Закону № 796- XII в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком та зобов`язання виплатити доплату до пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком за періоди з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2019 року та доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаної доплати за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно та з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 17 липня 2018 року по 25 вересня 2019 року залишено без розгляду. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог скасовано в частині про залишення вимог адміністративного позову за період з 20 березня 2019 року по 25 березня 2019 року без розгляду. Справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог залишено без змін.

При прийнятті рішення про залишення без розгляду позовної заяви у частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Також колегія суддів суду апеляційної інстанції наголосила на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, суд вказав, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначила, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Разом з тим, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Суд апеляційної інстанції також виходив з того, що, звертаючись у 2020 році до відповідача із заявою про здійснення з 22 травня 2008 року перерахунок держаної пенсії, нарахування та виплати доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення та щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі, визначеному статтями 39, 50, 54 Закону №796-XII, позивач знала, що таке підвищення до пенсії їй не виплачувалося з 2008 року. Однак з адміністративним позовом про здійснення перерахунок та виплату державної пенсії, доплати до пенсії та щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю звернулася через засоби поштового зв`язку лише 20 березня 2020 року (згідно поштового штампу на конверті), тобто з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС України.

Відтак, отримання позивачем листа відповідача від 02 березня 2020 року у відповідь на її заяву не змінює момент, з якого позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

На підставі вищезазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 за періоди з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2019 року та щодо доплати до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаної доплати за періоди з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року включно та з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 17 липня 2018 року по 19 вересня 2019 року підлягають залишенню без розгляду.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини другої цієї статті встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю у матеріалах позову належних доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у відповідній частині.

Суд касаційної інстанції зазначає, що оскаржуване судове рішення є слушними, вмотивованими і таким, що ґрунтується на законі, зокрема положеннях статей 122, 123 КАС України. Правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Зазначені в касаційній скарзі міркування та судження не применшують правильності висновків судового рішення суду апеляційної інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення у відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, щодо застосування строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України, про те, що:

« 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо».

Верховний Суд від згаданого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав і колегія суддів також не вважає за потрібне відступати від зазначеного висновку.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Аналогічна позиція щодо застосування статей 122, 123 КАС України висловлена Верховним Судом в ухвалах від 29 липня 2019 року у справі № 522/7472/17, від 12 серпня 2021 року у справі № 520/18594/2020 та від 04 листопада 2021 року у справі № 369/2257/19.

Керуючись статтями 121, 248, 328, 329, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 460/2444/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя -доповідач Я.О. Берназюк

Судді Н.В. Коваленко

В.М. Шарапа