Справа № 420/15939/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

секретаря судового засідання Кушнірука О.А.

за участю:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Мунтян Є.О., за витягом

від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул.Семінарська, 5) як відокремленого підрозділу ДПС, за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (67500, Одеська область, смт Доброслав, вул. Центральна, 75) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-9758-54 від 06.11.2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 01 вересня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-9758-54 від 06.11.2020 року в розмірі 35588,74 грн.

Ухвалою від 20 вересня 2021 року після усунення недоліків, позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовна заява обґрунтована тим, що податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу №Ф-9758-54 від 06.11.2020 року, якою повідомлено позивача про те, що станом на 31.10.2020 року сума заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 35588,74 грн.

Позивач зазначає, що до бухгалтерії підприємства, на якому він працює надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про стягнення на заробітну плату по ВП 66113538. Звернувшись до Лиманського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) позивачу стало відомо, що відкрите виконавче провадження на підставі заяви та вимоги Головного управління ДПС в Одеській області №Ф-9758-54 від 06.11.2020 року.

Тому звернувшись до Головного управління ДПС в Одеській області, 27.08.2021 року працівниками податкового органу було вручено позивачу податкову вимогу, що оскаржується та роз`яснено, що позивач є діючою фізичною особою-підприємцем.

Також позивач звертає увагу на те, що контролюючий орган зобов`язаний був надіслати (вручити) позивачу вимогу про сплату боргу протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Також позивач зазначає, що з 1998 року він є найманим працівником, тобто єдиний внесок сплачувався замість позивача його роботодавцем.

У зв`язку з тим, що позивач не знав, що відображений в реєстрі як фізична особа-підприємець, позивач вважає що вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає скасуванню.

До суду 04 жовтня 2021 року (вхід. № 54110/21) від Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційних систем органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідач звертає увагу, що згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення рішення.

Відповідно до внесених змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з 01.01.2017 року на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходів у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду покладено обов`язок самостійно визначати базу для нарахування ЄСВ.

Отже станом на 31.10.2020 рік позивачу було нараховано єдиний соціальний внесок на загальну суму боргу в розмірі 35588,74 грн за 2017-2020 роки та на підставі даних ІС «Податковий блок» було сформовано вимогу про сплату боргу, відповідно до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим, дана вимога є правомірною та законною.

Відповідь на відзив позивач не надавав.

Ухвалою від 03.09.2021 року задоволено клопотання позивача та забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу у виконавчому провадженні № 66113538 вимоги про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 35 588,74 грн., за яким боржником є ОСОБА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 420/15939/21.

Ухвалою від 19 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача та замінено відповідача по справі на належного Головне управління ДПС в Одеській області, як відокремлений підрозділ ДПС (код ЄДРПОУ ВП 44069166). Розгляд справи розпочато спочатку.

Ухвалою від 22 листопада 2021 року продовжено строк підготовчого провадження ще на 30 днів.

Ухвалою, що занесеною до протоколу підготовчого судового 22.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 21.12.2021 року.

На відкрите судове засідання з`явився представник відповідача, інші учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином від представника позивача та третьої особи в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У вступному слові представник відповідача заперечував проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Оголосивши зміст позовних вимог, заслухавши вступне слово представника відповідача, вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .

Відповідно до інформації з ЄДРПОУ був зареєстрований 29.06.2006, номер запису: 0001912, перебував на обліку у Головному управлінні ДПС в Одеській області, Доброславська державна податкова інспекція. Станом на 29.07.2021 номер запису: 001001912 діяльність припинено на підставі: власне рішення.

Так, суд встановив, що податковий борг у сумі 35588,74 грн. виник в результаті несплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2017 по 2020 роки.

Матеріалами справи підтверджено, що 06.11.2020 року податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9758-54, яку було надіслано на адресу позивача але повідомлення повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Позивачу стало відомо про винесену вимогу лише після звернення особисто до Головного управління ДПС в Одеській області 27.08.2021 року.

Матеріалами справи підтверджено, що роботодавцями позивача сплачувався єдиний соціальний внесок замість позивача відповідно до витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за весь період Форми ОК-5 (а.с. 17-19).

Не згода позивача з отриманою податковою вимогою й стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Проаналізувавши положення діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги належать задоволенню повністю з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закону України №2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до абз. 3, 5 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.Також, Законом передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Суд зазначає, що з 01.01.2017 року до ст. 7 даного закону було внесено зміни, одна з яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами підприємцями та особам, які проводять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року.

Пунктом 3 статті 7 Закону зазначено, що єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону, Єдиний внесок для платників, передбачених п. 4 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Отже, фізичні особи-підприємці у 2017 році, мали нараховувати єдиний соціальний внесок за себе у розмірі не меншому ніж 704 грн., відповідно Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлювався розмір мінімальної заробітної плати на весь 2017 рік становив 3200 грн, тобто 3200*22/100=704. Отже за цілий 2017 рік розмір єдиного соціального внеску складає: 704*12=8448 грн.

Законом України «Про державний бюджет України за 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено 3728 грн., тобто за один квартал 2018 року визначений розмір ЄСВ складає: 3723*22/100*3=2457,18 грн.

Законом України «Про державний бюджет України за 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено 4173 грн., тобто за один квартал 2019 року визначений розмір ЄСВ складає: 4173*22/100*3=2754,18 грн.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 сформульовано висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що страхові внески за позивача сплачувались роботодавцями, як за найманого працівника, тому з метою уникнення подвійної сплати страхового внеску, враховуючи встановлені судом обставини у їх сукупності, враховуючи правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправною та скасування вимоги від 06.11.2020 року № Ф-9758-54 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 35 588,74 грн (тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень 74 копійки).

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх рішень, а тому позовні вимоги належать задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул.Семінарська, 5) як відокремленого підрозділу ДПС , за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (67500, Одеська область, смт Доброслав, вул. Центральна, 75) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-9758-54 від 06.11.2020 року,- задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 06.11.2020 року № Ф-9758-54 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 35 588,74 грн (тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень 74 копійки).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5), як відокремленого підрозділу ДПС на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано « 31» грудня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко