Справа № 380/8153/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2021-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/8153/21 пров. № А/857/17966/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Сидор Н. Т. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, а саме 8992 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 позов задоволено повністю: визнано протиправною бездіяльність Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком; зобов`язано Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

26.07.2021 ОСОБА_1 подано до суду заява про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просить доповнити резолютивну частину рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 висновком суду щодо позовної вимоги, яка судом не вирішена, а саме конкретної суми допомоги, яку необхідно позивачу нарахувати та виплатити 8992,00 грн.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у розмірі 8992,00 грн.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового судового рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не доповнено резолютивну частину рішення конкретною сумою допомоги, яку необхідно нарахувати та виплатити, що позбавило позивача ефективного захисту порушеного права на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік та виключило право на звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення. Вказує на необґрунтоване застосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 440/2722/20, з огляду на відмінний предмет спору у даних справах.

Оскільки апеляційну скаргу подано на додаткове рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

Таким чином, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (ухвали чи постанови), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що однією з вимог ОСОБА_1 було зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату йому недоплаченої грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у фіксованому розмірі.

Відмовляючи в задоволенні вказаної позовної вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зазначення конкретного розміру грошової допомоги до 05 травня передбачено у випадку стягнення нарахованої, але не виплаченої суми, натомість, грошова допомога до 05 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком позивачу не була нарахована. Зазначено, що обраний судом спосіб відновлення порушеного права позивача відповідає способу, застосованому Верховним Судом у зразковій справі № 440/2722/20.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність згаданої вище позовної вимоги, оскільки розрахунок щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік є компетенцією відповідача як органу, який виплачував йому таку допомогу. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік.

Так, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням необхідно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

З наведеного видно, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Слід зазначити, що питання, в якому розмірі підлягає нарахуванню та виплаті недоплачена щорічна разова грошова допомога, виходячи з її розміру - 7 мінімальних пенсій за віком, є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Таким чином, у цьому випадку повноваження щодо обрахунку разової грошової допомоги покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок такої позивачу в чітко встановленому розмірі відсутні.

Крім цього, частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Застосований судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у рішенні від 29.09.2020 у зразковій справі № 440/2722/20, правовідносини у якій є подібними, так як стосуються нарахування та виплати недоплаченої грошової допомоги до 5 травня, а відтак, в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню при вирішенні спірних правовідносин.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а додаткового рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у справі № 380/8153/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 31.12.2021