Справа № 320/426/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року м. Київ № 320/426/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Київський картонно-паперовий комбінат» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

до суду звернулось Приватне акціонерне товариство «Київський картонно-паперовий комбінат» (, адреса: 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 130) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження про анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 30.10.2020 №972;

- зобов`язати відповідача видалити запис про анулювання ліцензії позивача на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2000727 від 23.03.2020 з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

У якості підстави позову позивач зазначив, що відповідачем протиправно винесено розпорядження про анулювання ліцензії ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 30.10.2020 №972.

Ухвалою суду від 18.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачеві протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та всі необхідні документи які слугували підставою прийняття розпорядження про анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 30.10.2020 №972.

08.02.2021 судом отримано відзив на позовну заяву у якому відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказує зокрема на те, що оскаржуване позивачем розпорядження про анулювання ліцензії позивача на право зберігання пального винесено правомірно та за наявності на те законодавчо передбачених підстав, а саме на підставі висновків акту, складеного за результатами проведеної фактичної перевірки господарської діяльності ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат».

У відповіді на відзив, отриманого судом 10.02.2021, позивач наголошує на хибності та передчасності висновків відповідача про виявленні порушення в результаті фактичної перевірки ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», а також зазначає, що відповідачем не взято до уваги подані Товариством документи на підтвердження своїх доводів про відсутність порушень останнім вимог профільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Ухвалою суду від 28.12.2021 відповідача у справі - Головне управління ДПС у Київській області () замінено на правонаступника, яким є Головне управління ДПС у Київській області ().

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариство «Київський картонно-паперовий комбінат» (надалі - ПрАТ «ККПК»), зареєстровано 30.06.1994 (дата запису: 07.09.2004, номер запису: 0000080) (місцезнаходження юридичної особи: 08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, буд. 130), перебуває на обліку в Центральному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків, та видами діяльності якого є: 17.12 Виробництво паперу та картону (основний); 17.21 Виробництво гофрованого паперу та картону, паперової та картонної тари; 17.22 Виробництво паперових виробів господарсько-побутового та санітарно-гігієнічного призначення; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 35.12 Передача електроенергії; 35.23 Торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

На підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 02.10.2020 №1483, направлень від 09.10.2020 №944 та №945, з метою контролю за дотриманням суб`єктами господарювання зокрема норм законодавства у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, у тому числі наявністю ліцензій, виданих контролюючими органами, згідно підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України уповноваженими особами відповідача проведено фактичну перевірку ПрАТ «ККПК», а саме місць зберігання пального, що належать позивачеві за адресою м. Обухів, вул. Київська, 130.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 09.10.2020 №29/10-36-09-00-10/05509659 (00707), яким встановлено, що за вказаною вище адресою наявні 5 резервуарів для зберігання пального місткістю 178600 літрів. Разом з цим, відповідно до ліцензії ПрАТ «ККПК» на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2000727 від 23.03.2020 загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального становить 175000 літрів.

Таким чином, за висновками посадових осіб відповідача проведеною перевіркою було встановлено факт подання позивачем недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліценції, чим порушено вимоги частини 43 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995.

Не погоджуючись із висновками акту від 09.10.2020, ПрАТ «ККПК» подало відповідні заперечення на адресу ГУ ДПС у Київській області в яких стверджувало, що перевіряючими були зроблені поспішні і помилкові висновки без дослідження всіх наявних у позивача документів, згідно яких останній при отриманні ліцензії на право зберігання пального для власних потреб подав повні і достовірні дані.

Однак, листом від 29.10.2020 №94/12/10-36-09-00-10 ГУ ДПС у Київській області повідомило позивача, що висновки акту фактичної перевірки від 09.10.2020 залишає без змін.

На підставі вищевказаних висновків акту фактичної перевірки позивача, 30.10.2020 ГУ ДПС у Київській області прийнято розпорядження №972 про анулювання ліцензії ПрАТ «ККПК» на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) 2000727 від 23.03.2020.

На вказане розпорядження відповідача позивачем до ДПС України подавалась скарга, у якій наголошувалось зокрема на тому, що при проведенні перевірки ревізорами було використано реєстраційні документи ПрАТ «ККПК» вибірково, що по суті унеможливлює всебічне і повне вивчення наявних документів при проведенні перевірки.

Разом з тим, рішенням ДПС України від 04.12.2020 №34233/6/99-00-09-02-01-06 скаргу позивача вирішено залишити без задоволення, а спірне розпорядження - без змін, що власне у слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481).

Відповідно до ст.1 Закону №481 у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

- анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії;

- зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Частиною 5 статті 3 Закону №481 встановлено, що ліцензії на право виробництва пального видаються, призупиняються та анулюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Згідно з 38-40 частинами статті 15 Закону №481, для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

Згідно з частиною 43 статті 15 Закону №481 суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Відповідно до 44 частини статті 15 Закону №481 після видачі/призупинення/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального податковий орган вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/призупинення/анулювання відповідної ліцензії.

Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа, або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом. У разі подання заяви про видачу ліцензії та доданих до неї документів особисто вони приймаються за описом, копія якого видається заявнику з відміткою про дату прийняття заяви та документів і підписом особи, яка їх прийняла.

Частиною 46 статті 15 Закону №481 встановлено, що ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Відповідно до частини 49 статті 15 Закону №481 ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі:

- заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);

- рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);

- несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії;

- рішення суду про встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів);

- рішення суду про встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку;

- рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем;

- порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях;

- отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися / не погоджувалися такими органами;

- встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії ліцензії ПрАТ «ККПК» на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 23.03.2020 №2000727, в останній вказано, у т.ч. адреса місця зберігання пального: Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, буд. 130, та загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального - 175000 літрів.

Відповідачем зазначено, що аналогічна місткість резервуарів, які використовуються позивачем для зберігання пального, вказувалась ним у заяві на отримання ліцензії від 23.03.2020 №2000727.

Разом з цим, у відповідності до градуювальних таблиць, які були використані в ході проведення фактичної перевірки позивача, місткість резервуарів для зберігання пального складає 178600 літрів (24500 літрів, 24400 літрів, 24400 літрів, 49400 літрів, 55900 літрів).

Згідно акту від 09.10.2020 №29/10-36-09-00-10/05509659 (00707), окрім градуювальних таблиць, під час перевірки посадовими особами відповідача були використані технологічні картки, інформаційна довідка щодо показників нерухомого майна, балансова довідка.

У позовній заяві та у відповіді на відзив позивачем зауважується на тому, що ревізори відповідача при проведенні перевірки ПрАТ «ККПК» взяли до уваги лише дані, які визначені в градуювальних таблицях від 28.08.1995 на резервуари №№ 4, 6, 7, 9, 10, та при цьому не перевірили дані, які зазначені в паспортах на ці резервуари. В свою чергу, у відповідності до останніх загальна ємність резервуарів становить 175000 літрів, як і зазначено в ліцензії.

Крім цього, позивач звертає увагу, що в Законі №481 не вказано, які саме документи потрібно використовувати для підрахунку загальної місткості резервуарів, що використовуються для зберігання пального.

Таким чином, за твердженням позивача ПрАТ «ККПК» не було допущено порушень вимог чинного законодавства щодо подання недостовірних відомостей на отримання ліцензії на зберігання пального в частині місткості відповідних резервуарів для зберігання пального.

Так, при вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вже було зазначено вище, частина 49 статті 15 Закону №481 передбачає вичерпний перелік підстав для анулювання раніше виданої суб`єкту господарювання ліцензії, зокрема на зберігання пального. Такою підставою може бути, у тому числі наведення недостовірних даних в документах, що подаються разом з відповідною заявою.

Суд звертає увагу, що зазначена норма Закону №481 передбачає анулювання відповідної ліцензії саме у разі наведення недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, а не у самій заяві.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, проведеною відповідачем фактичною перевіркою у відношенні позивача було встановлено факт подання недостовірних даних у заяві на отримання ліцензії на зберігання пального.

В той же час, відповідачем не вказано, які саме документи, подані позивачем разом із заявою на отримання ліцензії на зберігання пального, містили в собі недостовірні дані, про що стало відомо за результатами проведеної фактичної перевірки ПрАТ «ККПК».

Разом з цим, як зазначено позивачем, при визначенні загальної ємності належних йому резервуарів для зберігання пального він керувався даними, що містились у паспортах на ці резервуари.

Однак, як вбачається з акту перевірки від 09.10.2020 №29/10-36-09-00-10/05509659 (00707), відповідні паспорти на резервуари позивача для зберігання пального не були використані уповноваженими особами відповідача та не досліджувались в ході проведеної перевірки.

Відповідно до положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у т.ч. обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідачем не заперечуються доводи позивача, що Закон №481 не містить вказівки на те, які саме документи потрібно використовувати для підрахунку загальної ємності резервуарів, які використовуються для зберігання пального, а враховуючи цитовані вище положення його статті 15 - відповідачем не зазначається, які саме документи позивача, подані разом із заявою на отримання ліцензії на зберігання пального, містили недостовірні відомості щодо ємності відповідних резервуарів.

Щодо наявності відхилення в градуювальній таблиці для резервуара під номером 10 від показників його паспорта, позивачем зроблено припущення про можливу технічну помилку при її складанні.

Так, у відповідності до визначення, наведеного у пункті 2 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №891, резервуар - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки у вигляді стаціонарної споруди або ємності, який призначений для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання та для якого встановлена залежність його місткості від абсолютної висоти рівня пального в резервуарі, що оформлено у вигляді градуювальної таблиці.

Також, за визначенням, наведеним у пункті 2 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496): градуювальна таблиця - таблиця, розрахована за результатами інструментального визначення залежності місткості резервуара від рівня його наповнення при нормованому значенні температури; повірка резервуара - сукупність операцій, які виконуються з метою визначення місткості і градуювання резервуара, складання і затвердження градуювальної таблиці.

Згідно оновлених градуювальних таблиць від 28.12.2020 на резервуари ПрАТ «ККПК» №№ 4, 6, 7, 9, 10, сформовані ДП «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» за результатами проведення повірки резервуарів у відповідності до сучасних норм метрології та стандартизації, загальна місткість останніх становить 173624 літрів, тобто не перевищує загальну місткість, яка була задекларована в ліцензії ПрАТ «ККПК» на зберігання пального.

За частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є зокрема змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодної оцінки наданим позивачем документам в частині паспортів на спірні резервуари для зберігання пального, а також оновленим градуювальним таблицям на них в контексті висновку відповідача про подання ПрАТ «ККПК» недостовірних даних для отримання ліцензії на зберігання пального.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідними положеннями статті 15 Закону №481 не регламентовано подання заявником разом із заявою на отримання ліцензії, зокрема на право зберігання пального, інших документів, аніж визначених частиною 38 вказаної статті, зокрема градуювальних таблиць чи паспортів на відповідні об`єкти для зберігання пального. А враховуючи, що за цією ж статтею Закону визначення загальної місткості резервуварів, що використовуються для зберігання пального здійснюється за декларативним принципом, шляхом зазначення останньої суб`єктом господарювання у заяві на отримання ліцензії, суд не вбачає в діях позивача умисної вказівки недостовірних даних у заяві на отримання ліцензії на зберігання пального ємності належних йому резервуарів, оскільки їх місткість, як вказувалось позивачем, була визначена згідно їх паспортів.

Вартує уваги і та обставина, що у заяві позивача на одержання ліцензії на право зберігання пального для потреб власного споживання (від 04.03.2020), загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, була визначена згідно їх паспортів, на що міститься відповідна вказівка у цій заяві. Також, в останній міститься посилання, що разом із заявою позивачем надавався визначений законодавством пакет документів. Однак, як вже було вказано, відповідачем не зазначається, у яких саме із наданих позивачем документах містились недостовірні відомості щодо об`єму спірних резервуарів.

При цьому, вартує уваги і той факт, що відповідач цитуючи приписи згаданої вище Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України вказує на те, що у заяві на отримання ліцензії на зберігання пального фактичний об`єм резервуару необхідно зазначити з урахуванням градуювальних таблиць, але при цьому не наводить відповідного нормативно-правого підґрунтя, за якого такий обов`язок покладається на заявника.

Суд знову звертає увагу, що у відповідності до загальних положень Інструкції, її вимоги є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Враховуючи, що вищевказані види економічної діяльності не є зареєстрованими видами економічної діяльності позивача, а зберігання пального здійснюється ним для задоволення власних потреб при здійсненні господарської діяльності, суд не може взяти до уваги твердження позивача про необхідність визначення позивачем та вказівки у заяві на отримання ліцензії на зберігання пального місткості відповідних резервуарів для його зберігання саме у відповідності до вимог Інструкції.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (зокрема осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Згідно з абзацом 2 цього пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, умисність діяння полягає в удаваному, цілеспрямованому створенні умов, які не можуть мати іншої мети, крім як порушення податкового законодавства чи іншого законодавства, що контролюється податковими органами.

При цьому, факт обізнаності платника податків зі змістом законодавчих норм і розуміння необхідності їх дотримуватися самі собою не можуть вважатися обставиною, що вказує на умисність діяння платника.

Під умислом слід розуміти певну поведінку платника податків, результат його цілеспрямованого волевиявлення. Це певне діяння (дія чи бездіяльність), спрямоване на створення умов для невиконання, чи неналежне виконання вимог законодавства. Водночас таке діяння не може мати іншої мети, крім як невиконання вимог закону.

Для встановлення умислу в діянні платника податків контролюючий орган має довести: - які саме умови створив платник податків для невиконання своїх податкових обов`язків; - факт того, що ці умови були результатом цілеспрямованої поведінки платника податків; - відсутність у платника податків під час вчинення відповідних діянь іншої мети, крім невиконання вимог закону.

Водночас, доказами умислу мають бути фактичні дані, що підтверджують наявність діяння платника податків, спрямованого на створення умов для невиконання податкових зобов`язань.

Мета невиконання податкових зобов`язань, яка є необхідною умовою підтвердження умислу платника податків, має встановлюватися не шляхом з`ясування намірів платника податків чи його посадових осіб, а шляхом порівняння характеру діяння з його можливими та/або фактичними наслідками.

Іншими словами, якщо відповідне діяння об`єктивно сприяє невиконанню податкових обов`язків, то воно буде вважатися вчиненим із протиправною метою.

Під час розгляду даної адміністративної справи висловлені сторонами пояснення, доводи та заперечення, а також докази на їх обґрунтування свідчать про відсутність умисного декларування позивачем недостовірних даних при зверненні до уповноваженого органу задля отримання ліцензії на зберігання пального. Натомість, відхилення значення загальної місткості резервуарів позивача для зберігання пального за оновленими градуювальними таблицями, а саме що фактична місткість резервуарів ПрАТ «ККПК» є меншою за граничну місткість, визначену у ліцензії останнього, - є також свідченням на підтвердження заперечень позивача, щодо можливої помилки в раніше складених градуювальних таблицях на ці резервувари, що були використані відповідачем під час проведення фактичної перевірки позивача та відомості з яких слугували підставами для висновків про виявлені порушення вимог профільного законодавства.

В пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. ), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У пункті 74 Рішення у справі «Лелас проти Хорватії» і пункті 70 Рішення у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. Принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для анулювання ліцензії позивача на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), а відтак суд робить висновок про те, що спірне розпорядження, яке є предметом спору, прийнято протиправно, а отже останнє підлягає скасуванню у судовому порядку.

Щодо заявленої позивачем вимоги зобов`язального характеру, а саме обраного способу захисту порушеного права шляхом видалення запису про анулювання ліцензії позивача на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2000727 від 23.03.2020 з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, суд зазначає наступне.

Нормами статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, та застосовує його з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у п.9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 р. №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

В даному випадку, обираючи ефективний засіб правого захисту, суд виходить з наступного.

Так, процедуру створення та ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) передбачено Порядком ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 545 (далі - Порядок №545).

Відповідно пункту 2 Порядку Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального формується та ведеться ДФС та її територіальними органами в електронній формі на підставі відомостей, зазначених у документах, які подаються суб`єктами господарювання для отримання ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним відповідно до статей 3 і 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

Згідно приписів п.6 названого Порядку, рішення про анулювання ліцензії, прийняте ДФС та її територіальними органами відповідно до статей 3 і 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" є підставою для виключення суб`єкта господарювання з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального.

Отже, за приписами наведеної норми анулювання ліцензії має наслідком виключення з реєстру.

Разом з тим судом з відомостей Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, розміщеному в вільному доступі за електронним посиланням: https://tax.gov.ua/dovidniki--reestri--perelik/reestri/383525.html (пряме посилання - https://tax.gov.ua/data/material/000/297/383525/_diniy_derzhavniy_re_str_palne_24.12.2021.xlsx) встановлено, що рішення відповідача про анулювання ліцензії реалізовано не шляхом виключення позивача з реєстру, а шляхом зазначення відомостей (дати) про анулювання ліцензії.

З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному конкретному випадку є обґрунтованим обраний позивачем спосіб поновлення порушеного права ПрАТ «ККПК» - шляхом видалення з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформації, щодо анулювання ліцензії позивача на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2000727 від 23.03.2020.

Як наслідок, підсумовуючи викладене у сукупності, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приписами частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки при зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачем за реквізитами Київського окружного адміністративного суду було сплачено судовий збір в сумі 4540,00 грн., згідно платіжного доручення від 05.01.2021 №26, останній при задоволенні позову в силу вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Київській області про анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 30.10.2020 №972.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області видалити запис про анулювання ліцензії Приватного акціонерного товариства «Київський картонно-паперовий комбінат» () на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2000727 від 23.03.2020 з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Київський картонно-паперовий комбінат» (, адреса: 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 130) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а) судовий збір в сумі 4540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено: 30.12.2021.

Суддя Панченко Н.Д.