Справа № 380/22668/21
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

31 грудня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого-судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання винити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту майна, яке належить позивачу, та заборони його відчуження в межах виконавчого провадження №51745590, запис про який було внесено згідно постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кушика Й.-Д.М. у виконавчому провадженні №50889114 від 26.05.2016 року;

- зобов`язати відповідача скасувати арешт майна, яке належить позивачу, накладений в межах виконавчого провадження №51745590, запис про який було внесено згідно постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кушика Й.-Д.М. у виконавчому провадженні №50889114 від 26.05.2016 року.

Ухвалою судді від 06.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; з урахуванням клопотання позивача справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Так, у ході розгляду справи суд встановив такі фактичні обставини справи.

На виконанні в Залізничному відділі державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебувало виконавче провадження №51745590 з примусового виконання виконавчого листа №462/5739/15-ц від 14.03.2016 року, виданого Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №А330020 від 05.02.2008 року в сумі 42284,59 дол. США та судового збору 3654.00 грн. Боржник у зазначеному виконавчому провадженні - ОСОБА_1

26.05.2016 року державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кушиком Й.-Д.М. винесено постанову у виконавчому провадженні №50889114 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

23.06.2016 року державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кушиком Й.-Д.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10. ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент винесення постанови), у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Після цього, стягнення за виконавчим листом Залізничного районного суду м.Львова №462/5739/15-ц від 14.03.2016 року здійснювалось Личаківським відділом державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (постанова про відкриття виконавчого провадження №51745590 від 27.07.2016 року).

26.09.2017 року, на підставі вищевказаної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №50889114 від 26.05.2016 року, державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кичмою С.І., в межах виконавчого провадження №51745590, прийнято рішення про державну реєстрацію обтяжень (індексний номер: 37263411 від 26.09.2017 року) та внесено відповідний запис про обтяження №22518145 (спеціальний розділ) - арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 - до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Гармадій Ю.Т. про передачу виконавчого провадження №51745590 від 12.11.2018 року передано виконавчий документ №462/5739/15-ц від 14.03.2016 року, виданий Залізничним районним судом м.Львова, на виконання до Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

29.05.2020 року головним державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пазиняк Г.Я., на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «Кредобанк» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). При цьому, постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій винесено в окреме провадження, а також припинено чинність постанови від 03.01.2019 року про звернення стягнення на доходи боржника.

Дізнавшись у жовтні 2021 року про наявність в Державному реєстрі речових прав арешту на все нерухоме майно позивача, останній звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з майна, оскільки виконавче провадження №51745590 є закінченим.

За результатами розгляду значеної заяви відповідачем надіслано лист-відповідь від 01.11.2021 року №09-36/В-3/6367Г, в якому зазначено, що підстав для зняття арешту майна державним виконавцем в межах виконавчого провадження АСВП №50889114 відсутні.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.Вважає, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак у контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між його суб`єктами, суд вважає, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.п.1 та 2 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями ч.1 ст.287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд встановив, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, яке відкрите на підставі виконавчого листа №462/5739/15-ц від 14.03.2016 року, виданого Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №А330020 від 05.02.2008 року в сумі 42284,59 дол. США та судового збору 3654,00 грн.

У ході виконавчого провадження винесено постанову від 26.05.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо всього майна боржника.

У зв`язку із цим, позивач звертався до відповідача із заявою про зняття арешту з майна боржника. Згідно відповіді на вказану заяву від 01.11.2021 року заявнику відмовлено у звільненні майна боржника з-під арешту, посилаючись на те, що відсутні правові підстави для вирішення заяви боржника. Разом з тим вказано, що у відповідності до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт у всіх інших випадках може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.74 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Серед підстав звернення до суду із позовною заявою зазначено, зокрема, що не зняття державним виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Проте, ані постанова про арешт майна від 26.05.2016 року, якою відповідно накладено арешт на майно боржника, у ВП №50889114, ані відмова Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо зняття арешту, позивачем не оскаржувалися, як і не оскаржувалися рішення і дії виконавця та посадових осіб до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо виконання судового рішення Залізничного районного суду м.Львова у цивільній справі.

За приписами ст.383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

В той час, предметом позовної заяви визначено не постанову державного виконавця, якою відповідно накладено арешт на майно боржника, у ВП №50889114, а вирішення адміністративним судом питання про зняття арешту з усього майна боржника у виконавчому провадженні ВП у ВП №50889114 з виконання виконавчого листа №462/5739/15-ц від 14.03.2016 року, виданого Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №А330020 від 05.02.2008 року в сумі 42284,59 дол. США та судового збору 3654,00 грн.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Як уже встановлено судом, підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на все майно. За таких обставин, суд приходить висновку, що у цій справі порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а тому у даному випадку порушено його цивільні права.

З огляду на вищевикладене, оскільки позивач був відповідачем у цивільній справі та є боржником у виконавчому провадженні (за виконавчим листом у цивільній справі) з примусового виконання цього рішення, то справа щодо зняття арешту з майна боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №815/4232/17, від 22 квітня 2019 року у справі №757/53656/17-а, у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №643/5597/19 та від 06.03.2020 року у справі №640/23588/19.

Також, суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 14.05.2020 року у справі №814/1727/16, за якою «…Обставини звернення до суду сторони виконавчого провадження, з метою оскарження дій, рішень або бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо зняття арешту з майна боржника, навіть після завершення виконавчого провадження, не наділяє таку особу статусом іншого учасника виконавчого провадження, та не змінює статусу цього учасника у вказаному виконавчому провадженні.

Відтак, адміністративним судом помилково прийнято до свого провадження справу, яку належить розглядати за правилами цивільного судочинства, оскільки особою оскаржується бездіяльність державної виконавчої служби у межах виконавчого провадження №37676191 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м.Миколаєва у цивільній справі.

Отже, Законом №№ 606-XIV встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, ніж той, що обрав позивач у цій справі, відтак це виключає юрисдикцію адміністративного суду щодо розгляду цього адміністративного позову».

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на висновки Верховного Суду у справі №817/928/17, адже у цій справі оскаржується бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого, власне, Рівненським окружним адміністративним судом.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить висновку, що вказаний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

В той же час, суд звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. У відповідності до ч.1 ст.239 цього ж Кодексу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Виходячи із суті права та інтересу, за захистом яких звернувся позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, суд приходить висновку, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання винити дії, слід закрити. Оскільки даний спір виник із цивільних відносин, його вирішення віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, відповідно до підсудності, визначеної Цивільним процесуальним кодексом України.

Водночас суд роз`яснює позивачеві, що в силу вимог ч.2 ст.239 КАС України, повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Поряд з тим, ухвала про закриття провадження у справі не обмежує сторін у реалізації захисту свого права у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.238, 239, 243, 248, 250, 256, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання винити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.