Справа № 320/6004/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2022 року № 320/6004/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у м. Києві матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) (далі - Позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код: 22933548, адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40) (далі - Відповідач), в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за 2014-2016 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у 2020 році протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити нарахування та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 у відповідності до ч.1 ст.27 та ч.ч.1,2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2017-2019 роки, тобто за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, починаючи з 12.08.2020 року.

Ухвалою суду від 25 травня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

10 червня 2021 року судом отримано відзив на позовну заяву, у якій Відповідач просив відмовити у задоволенні позову за відповідних обґрунтувань.

Дослідивши подані сторонами матеріали, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області з 14 серпня 2015 року.

Як зазначено Позивачем та не заперечується Відповідачем, Позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

23 жовтня 2020 року, після досягнення 60 років, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) Позивач подав до Відповідача заяву та необхідні документи з метою призначення пенсії за віком відповідно до статей 26, 27 та 40 Закону №1058-IV замість призначеної раніше відповідно до Закону № 1788-XII.

Однак, в результаті проведеного фахівцями пенсійного органу розрахунку розмір пенсії Позивача за віком виявився суттєво меншим, ніж мав становити за умови дотримання останніми вимог Закону № 1788-XIIта Закону №1058-IV.

Позивач зазначає, що причиною такого зменшення слугувало застосування Відповідачем під час здійснення розрахунку розміру пенсії за віком показник двічі проіндексованої заробітної плати (доходу) за 2014-2016 роки (3 764,40 грн*1,17*1,22=4 888,83 грн. станом на час призначення мені пенсії за віком), а не показник середньої заробітної плати (доходу) за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно з ч.2 ст.40 Закону №1058-IV, тобто за 2017-2019 роки (7 763,17 грн).

Звернувшись до Відповідача з проханням провести обчислення розміру пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по країні за 2017-2019 роки відповідно до частини другої статті 49 Закону №1058-IV, Позивач отримав лист-відповідь від 11 лютого 2021 року № 1377-767/П-02/8-1000/21, з якого не вбачав переконливих аргументів на користь правомірності застосування Відповідачем проіндексованого показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки при здійсненні перерахунку пенсії Позивача.

Оскільки наслідком вищевказаних дій Відповідача слугувало заниження розміру пенсії Позивача, мало місце його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

У відзиві на позовну заяву Відповідач, обґрунтовуючи правомірність своїх дій під час здійснення перерахунку пенсії Позивача вказує, зокрема, на те, що відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» від 01.04.202 № 251 (зі змінами) передбачено проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у розмірі 1,11 (4 404,35*1,11=4 888,83). У зв`язку з цим при переведенні Позивача із пенсії за вислугу років на пенсію за віком при розрахунку застосовано середній показник за 2014-2016 роки у сумі 4 888,83 грн. При цьому, з 23.10.2021 розмір пенсії за віком Позивача складає 3 570,50 грн.

Із посиланням на приписи Закону №1058-IV Відповідач також вказав, що при переведенні з одного виду пенсії на інший враховується заробітна плата за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону, тобто за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховується під час призначення попереднього виду пенсії.

Таким чином, за доводами Відповідача, при переведенні Позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до вимог чинного законодавства застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в цілому по Україні - 4 888,83 грн., а отже пенсія Позивачеві призначена і виплачується відповідно до діючого законодавства України, що в свою чергу виключає підстави для задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Положеннями статті 1 Закону № 1788-XII встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (стаття 7 Закону № 1788-XII ).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1788-XII та статтею 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види державної пенсії, призначається один із цих видів за її вибором.

Відповідно до статті 40 Закону №1058-IV пенсії обчислюються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. В цьому випадку показник середньої заробітної плати, який застосовується при визначенні заробітку для обчислення пенсії, має бути незмінним.

Статтею 64 Закону № 1788-XII визначено, що пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який громадяни отримували перед зверненням за пенсією.

Отже, у 2020 році під час обчислення пенсії за віком вперше відповідно до Закону №1058-IV повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням цієї пенсії.

Суд також зазначає, що зі змісту наявних матеріалів слідує, що фактично спірні правовідносини виникли у зв`язку з помилковим ототожненням Відповідачем таких понять як призначення пенсії та переведення з одного виду пенсії на інший.

Так, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії в межах одного закону (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії в межах одного закону є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не її призначенням, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії саме в межах одного закону.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 31 березня 2015 року (справа № 21-612а14) та у постанові від 22 грудня 2015 року.

Крім цього, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 14.02.2018 у справі №465/5246/17, від 23.10.2018 у справі №334/2653/17, від 13.12.2018 у справі №185/860/17, від 06.02.2019 у справі №333/1856/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №876/5312/17, якщо особа отримувала пенсію за іншим Законом, звертається за призначенням пенсії згідно із Закону України №1058-IV, показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом №1058-IV.

З огляду на наведене суд вважає, що призначення Позивачеві пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV було здійснено вперше, а відтак Відповідач повинен був призначити Позивачу пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки, тобто показник середньої заробітної плати мав враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом №1058-IV.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується Відповідачем, Позивач звернувся за призначенням йому пенсії відповідно до Закону №1058-VI після 01.10.2017, а саме 23 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим суд не вбачає обґрунтованими відповідні доводи Відповідача в частині правомірності проведеного ним перерахунку пенсії Позивача.

Як наслідок, враховуючи викладене у сукупності, позовні вимоги є такими, підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обраний Позивачем спосіб захисту своїх прав, суд зазначає, що у відповідності до встановлених під час розгляду даної адміністративної справи обставин, в межах спірних правовідносин мало місце саме призначення Позивачеві пенсії за Законом №1058-VI, а не переведення згідно його частини 3 статті 45 цього ж Закону.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у вищезгаданій постанові від 31.10.2018 по справі №876/5312/17.

А отже, під час задоволення позову суд вважає, що належним способом захисту прав Позивача є, зокрема, визнання протиправними дій Відповідача щодо неправомірного застосування у 2020 році при призначенні Позивачеві пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» проіндексованого показника середньої заробітної плати по країні за 2014 - 2016 роки.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи, за подання до суду даного адміністративного позову Позивачем було сплачено судовий збір на суму 908 грн., що підтверджується квитанцією про сплату від 26 травня 2021 року № 0.0..1, а тому вказана сума підлягає відшкодуванню на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо застосування у 2020 році при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» проіндексованого показника середньої заробітної плати по країні за 2014 - 2016 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити нарахування та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 у відповідності до ч.1 ст.27 та ч.ч.1,2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2017-2019 роки, тобто за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, починаючи з 23.10.2020.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ( , адреса: вул. Андрія Саєнка, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500) на користь ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді судового збору на суму 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код: 22933548, адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 05.01.22

Суддя Панченко Н.Д.