Справа № 600/7204/21-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/7204/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.11.2021 р. ЗВП №67682808, винесену старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чебан Г.Ю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що не отримувала від відповідача постанову про відкриття виконавчого провадження, а постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника винесена ним з порушенням приписів Закону України "Про виконавче провадження". Також вказувала, що в державного виконавця не було правових підстав для стягнення із неї виконавчого збору у тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові від 29.11.2021 р., що є підставою для визнання її протиправною.

Ухвалою суду від 17.12.2021 р. заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, - задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №67682808 на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.11.2021 р., винесеної старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чебан Г.Ю. до набрання законної сили рішення суду.

Ухвалою суду від 21.12.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження на 12:00 год. 29.12.2021 р.

На виконання ухвали суду відповідачем надано відзив на позов, в якому, заперечуючи проти позову, просив у його задоволенні відмовити з тих підстав, що у спірних правовідносинах він діяв в рамках Закону України "Про виконавче провадження".

04.01.2022 р. позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначала, що на підставі виконавчого листа у справі №725/4541/13-а з неї безпідставно буде стягнуто подвійний виконавчий збір. Також просила розглянути вказану справу без її участі в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконанні у Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження №44551961 з примусового виконання виконавчого листа №725/4541/13-ц від 23.07.2014 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ДельтаБанк" заборгованості по договору кредиту в сумі 149188,41 грн.

У процесі виконання у вищезазначеному виконавчому провадженні відбулася заміна сторони виконавчого провадження, а саме стягувача з ПАТ "ДельтаБанк" на ТОВ "Росвен Інвест України" на підставі ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.02.2019 р. у справі №725/4541/13-ц.

На підставі заяви ТОВ "Росвен Інвест України" від 07.06.2021 р. відповідачем керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Оскільки позивачем не сплачено виконавчий збір, державним виконавцем винесено постанову про його стягнення, та 16.06.2021 р. звернено її до примусового виконання.

29.11.2021 р. старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чебан Г.Ю. при примусовому виконанні постанови №44551961 виданої 14.06.2021 р. про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в розмірі 15198,34 грн, оскільки позивачем борг добровільно не сплачений та з метою фактичного виконання виконавчого документу виникла необхідність у зверненні стягнення з доходу боржника, про що винесено постанову ЗВП №67682808.

Згідно вказаної постанови відповідач звернув стягнення на доходи позивача у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 15198,34 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначений статтями 68-70 Закону №1404-VIII.

Так, статтею 68 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

З системного аналізу наведених норм, вбачається, що чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань з заробітної плати в рамках виконавчого провадження шляхом надсилання постанови про звернення стягнення на заробітну плату роботодавцю боржника.

Судом встановлено, що в межах зведеного виконавчого провадження №67682808, прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 від 29.11.2021 р.

Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень.

Враховуючи, що сума стягнення не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати, суд приходить до висновку про наявність підстав у відповідача для звернення стягнення на заробітну плату без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника.

Тому у межах даної справи відсутні підстави для визнання неправомірним рішення державного виконавця про звернення стягнення на частину заробітної плати боржника.

Доводи позивача, щодо безпідставності стягнення з неї виконавчого збору, суд не приймає до уваги, оскільки постанови про стягнення виконавчого збору та постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору станом на теперішній час не оскаржена та є чинною, тобто, оскаржувана постанова від 29.11.2021 р. прийнята в межах виконавчого провадження, протиправність відкриття якого ніким не встановлена.

Разом з тим суд зазначає, що дані постанови не є предметом розгляду у даному спорі, а тому суд не дає оцінки правомірності даним рішенням.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому, задоволенню не підлягають.

Натомість відповідач у ході судового розгляду справи довів безпідставність заявлених позовних вимог, а тому суд відмовляє у задоволенні даного позову повністю.

Стосовно розподілу судових витрат.

З огляду на те, що позивачеві відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення на його користь понесених судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (вул. Руська, 183, м. Чернівці, 58023, ).

Суддя І.В. Маренич