Справа № 300/8459/21
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2022 р. справа № 300/8459/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши за правилами письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 22.12.2021 звернувся в суд із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (надалі, також - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у ВП №66451025.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказав на те, що відповідачем протиправно винесено оскаржувану постанову, оскільки в повному обсязі рішення суду не виконано. Позивач зауважив, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебував виконавчий лист №300/234/21 від 22.07.2021 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплатити позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була перерахована на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року у справі № 809/859/18, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати». Однак відповідач, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» 14.09.2021 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП№66451025. Підставою слугувало те, що Головним управлінням, як боржником, частково виконано рішення суду по справі №300/234/21 шляхом проведення перерахунку стягувачу згідно з рішенням суду. Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у ВП №66451025, на переконання позивача, винесена безпідставно, оскільки рішення суду по справі №300/234/21 в повному обсязі не виконано, тому позивач звернувся до суду з метою захисту порушеного права.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи на 04.01.2022 о 10:00 год, який буде здійснюватись відповідно до особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с.25-26).

Також пунктом 2 резолютивної частини цієї ухвали залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Окрім цього, пунктом 7 резолютивної частини ухвали суду про відкриття провадження зобов`язано відповідача у строк до 31.12.2021 надати суду належним чином засвідчені копії письмових доказів: усіх наявних матеріалів виконавчого провадження ВП №66451025; документального підтвердження направлення та вручення ОСОБА_1 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у ВП №66451025.

Позивачем 04.01.2022 подано до суду заяву про долучення письмових доказів (а.с. 35).

Від представника відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору жодних заяв по суті справи не надходило, письмових доказів на виконання вимог пункту 7 резолютивної частини ухвали суду про відкриття провадження від 24.12.2021 відповідачем не надано.

У судове засідання, призначене на 04.01.2022 о 10:00 учасники справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином.

Згідно з частиною 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із частиною 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із довідкою секретаря судового засідання Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2022, викликані учасники даної адміністративної справи в судове засідання не з`явилися, у зв`язку із чим, звукозапис технічними засобами не здійснювався.

Таким чином, наявні всі процесуальні підстави розглянути дану адміністративну справу в письмовому провадженні без здійснення звукозапису технічними засобами. Потреби заслухати свідка чи експерта немає.

Розглянувши та дослідивши в сукупності позовну заяву, письмові докази, наявні у матеріалах справи, судом встановлено такі обставини.

В результаті розгляду Івано-Франківським окружним адміністративним судом адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії 29.03.2021 ухвалено рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була перерахована на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року у справі № 809/859/18. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була перерахована на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року у справі № 809/859/18, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати" (а.с. 9-11).

Відповідно до ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі № 300/234/21 повернуто скаржнику (а.с. 12).

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 22.07.2021 видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплатити позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була перерахована на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року у справі №809/859/18, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» (а.с. 13).

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) постановою від 10.08.2021 відкрито виконавче провадження №66451025 щодо примусового виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду №300/234/21 від 22.07.2021 (а.с. 14).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 07.08.2021 №0900-0803-5/30818 повідомило відповідача про те, що на виконання рішення суду від 29.03.2021 у справі №300/234/21 Головним управлінням здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплат пенсії, яка була перерахована на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 у справі №809/859/18, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті з Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати». Нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати пенсії в сумі 8281,67 грн виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. Оскільки виплату пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Івано-Франківською окружного адміністративного суду від 12.06.2018 у справі №809/859/18 проведено відповідно до Постанови №649 за окремою бюджетною програмою, виплата компенсації має здійснюватись відповідно до пункту 2 Порядку №159, у зв`язку із чим компенсація у сумі 8281,67 грн внесена в Реєстр судових рішень 02.07.2021 та буде виплачена при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету, в порядку черговості з урахуванням дати надходження рішення суду. На підставі викладеного просило винести постанову про закінчення виконавчого провадження №66451025.

У подальшому, відповідач, враховуючи те, що боржник з поважних причин не в змозі виконати постанову суду в повному обсязі, а у державного виконавця відсутні підстави для накладення штрафу, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», прийняв постанову від 14.09.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 15).

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При цьому, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови 13.12.2021, що підтверджується роздруківкою трекінгу поштового відправлення №214 (а.с. 17). На спростування отримання позивачем спірної постанови від 14.09.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу в інший строк, відповідачем не подано жодного доказу, незважаючи на те, що ухвалою про відкриття провадження від 24.12.2021 суд зобов`язав відповідача, зокрема, надати документальне підтвердження направлення та вручення ОСОБА_1 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у ВП №66451025.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у строк, визначений пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 129 та 129-1 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Ці положення також відображені у статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, із уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічне правило міститься і в статті 14 КАС України. Так, згідно з частинами 2 та 3 цієї статті, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки протилежне суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка 17.07.1997 ратифікована Україною, та відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Суд також зазначає, що за приписами частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Водночас, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок та зволікань.

У справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» Європейський суд з прав людини наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 15.10.2009 по справі «Комнацький проти України» визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією.

Таким чином, відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов`язань не звільняє боржника від виконання рішення суду, та не є обставиною, яка ускладнює його виконання.

У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII (надалі, також - Закон №1404) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ).

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частин 1 статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Як зазначено вище, листом від 07.08.2021 №0900-0803-5/30818 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило відповідача, що на виконання судового рішення здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплат пенсії та визначено її розмір 8281,67 грн. При цьому, зазначено, що виплату пенсії на виконання рішення проведено відповідно до Постанови №649 та буде виплачено при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету, в порядку черговості.

Наведена інформація стала підставою для винесення відповідачем спірної постанови, якою, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ, повернуто виконавчий лист №300/234/21 від 22.07.2021 стягувачу.

Пунктом 1 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (надалі, також - Порядок №649) передбачено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Згідно з пунктом 3 Порядку №649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника (пункт 4 Порядку № 649).

Як вбачається з наведених норм Порядку №649, він не встановлює окремої примусової процедури виконання судових рішень, відмінної від Закону №1404-VІІІ, а лише врегульовує питання обліку судових рішень, якими на органи ПФУ покладено обов`язок виплатити пенсіонеру кошти.

Також, цей Порядок №649 не містить заборони щодо звернення стягнення на кошти пенсійного органу чи проведення інших виконавчий дій стосовно боржника.

Разом з тим, суд наголошує, що обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових рішень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак відповідач, встановивши часткове виконання боржником виконавчого документа та неможливість, з поважних причин, виконати рішення суду в повному обсязі, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ, всупереч зазначеним вимогам про обов`язковість виконання судового рішення, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що спірна постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у ВП №66451025 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно із копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.01.2018, позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, внаслідок війни та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 8), а тому, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.

З огляду на вказане, а також враховуючи те, що доказів сплати сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, в суду відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 250, 271, 272, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною і скасувати постанову, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Леськів Л.З. про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 у ВП №66451025.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ;

відповідач - Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), адреса: вул. Галицька, буд. 45, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 43316386;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.