Справа № 536/1771/21
Суддя: Даніліна Ж. О.
Дата ухвалення: 2022-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 536/1771/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Даніліної Жанни Олександрівни, за участю секретаря Поколоти О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчук Полтавської області за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 роти батальйону патрульної поліції у с. Чайка УПП в Київській області командира роти старшого лейтенанта поліції Блонського Віктора Володимировича, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Маслов Є. В. звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до інспектора 1 роти батальйону патрульної поліції у с. Чайка УПП в Київській області командира роти старшого лейтенанта поліції Блонського Віктора Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАО №4836446 від 29 вересня 2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 510,00 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн і витрати на правничу допомогу у сумі 1 986,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 вересня 2021 року ОСОБА_1 рухався автомобільною дорогою М07 зі сторони м. Бородянка в бік м. Києва, а працівники патрульної поліції їхали йому на зустріч, і побачивши позивача розвернули автомобіль та зупинили його. Під час зупинки транспортного засобу відповідач не назвав причину зупинки, почав вимагати документи. При цьому працівники поліції сказали, що у позивача є ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя та червоне око, на що позивач не заперечував проти проходження освідчення на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Згідно висновку КЗ «ІЦМЛ» ІМР Київської області у громадянина ОСОБА_1 не виявлено ознак сп`яніння. Під час дороги до зупинки автопоїзда працівники поліції «вигадали» причину зупинки ? залишки нафтопродуктів на цистерні, але на фотографіях такі залишки відсутні.

Після висловлення адміністративного правопорушення, відповідач одноособово виніс постанову без будь-якої підготовки до розгляду справи, внаслідок чого порушив вимоги статей 278-279 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі ?КУпАП).

Позивач стверджує, що в оскаржуваній постанові не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення. Разом з тим, у постанові вказано про порушення підпункту 22 Правил дорожнього руху, але правила не містять такого підпункту, а містять главу 22 Перевезення вантажу.

Позивач вважає, що відповідач не мав права складати постанову серії ЕАО №4836446 від 29 вересня 2021 року, оскільки правила дорожнього руху він не порушував, тому інспектор не мав жодних підстав для зупинки відповідно до статті 35 Закону України «Про національну поліцію».

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №536/1771/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09 листопада 2021 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачів ОСОБА_2 , який обґрунтовано тим, що відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється за спеціальними правилами. Так, пунктом 4.3.2.3.5 Закону України «Про приєднання України до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів» (ДОПНВ) від 02 березня 2000 року передбачено, що при перевезенні не допускається наявність залишків небезпечного вантажу на зовнішній поверхні цистерни.

Представник вказує, що на підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідно до статті 251 КУпАП та статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі ? КАС України) додано диск DVD-R із записом розгляду справи з портативного відеореєстратора інспектора АА00080, на що міститься посилання і у постанові у виді запису «АА00080», та фотознімки автоцистерни.

Крім того, стверджує, що з відеозапису убачається як інспектор повідомив позивачу про вчинене правопорушення, що і стало підставою для зупинки транспортного засобу, роз`яснив права за статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України, оголосив рішення та роздрукував за допомогою технічного пристрою, який знаходився в службовому автомобілі постанову для вручення її копії під розписку позивачу. Отже, розгляд справи відбувся у присутності особи, що притягалась до адміністративної відповідальності, як і винесення постанови.

Крім того, представник відповідачів Табунщик Л. Ю. не погоджується щодо стягнення необґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є неспівмірними зі складністю справи та часом необхідним для виконання кваліфікованих адвокатських робіт, що забезпечили б захист інтересів позивача.

До відзиву додано копію постанови про накладення адміністративного стягнення, фотознімки та диск із записами з портативного відеореєстратора.

На думку представника відповідачів оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, оскільки є обґрунтованою та законною.

18 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача Маслова Є. В. в якій вказано, що відповідач у відзиві вказує на порушення ОСОБА_1 підпункту 22.5 Правил дорожнього руху, який не зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення, тобто відповідач намагається інкримінувати позивачу порушення іншого підпункту Правил дорожнього руху, а не пункту 22 цих Правил, який вказано у постанові.

Крім того, в оскарженій постанові не вказано, що були зроблені фотознімки автоцистерни та не вказано на який пристрій було здійснено відеозапис. При цьому фотознімки зроблені на власний мобільний телефон інспектора патрульної поліції, а тому не можуть прийматися як доказ.

Представник позивача просить суд врахувати наступне щодо відеозапису, який надано представником патрульної поліції: він не є цільним та розпочато запис 29 вересня 2021 року о 13:53:59; відсутній рух транспортного засобу ОСОБА_1 ; відсутнє на записі представлення працівників патрульної поліції та не названо причину зупинки. Водночас зазначає, що працівники патрульної поліції роз`яснили права та обов`язки позивача лише після того, як інспектор виніс постанову.

На підтвердження факту зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 представник позивача додав до відповіді на відзив скріншот з мобільного телефону позивача, на який було здійснено відеозапис розмови з працівниками патрульної поліції, що закінчився 29 вересня 2021 року о 12 год. 20 хв, а після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння позивач продовжив знімати розмову з працівниками патрульної поліції, де відеозапис закінчився о 13 год. 52 хв того ж дня. При тому, що відеозапис патрульної поліції розпочинається о 13 год. 53 хв, тобто після того як позивач сів в автомобіль для надання працівникам поліції документів.

Представник позивача не погоджується із твердженнями представника відповідачів щодо витрат на професійну правничу допомогу, так як ці витрати є обґрунтованими та документально підтвердженими.

До суду 26 листопада 2021 року надійшли заперечення від представника відповідачів Табунщик Л. Ю., який не погоджується із твердженням представника позивача, що постанова не містить підпункт 22.5 Правил дорожнього руху, оскільки вчинене правопорушення вказане у фабулі постанови і безпосередньо стосується вимог цього пункту.

Крім того, ОСОБА_2 стверджує, що постанова містить посилання на засіб фото- та відео зйомки у вигляді напису «АА00080», що підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху. При цьому, не погоджується із аргументами представника позивача про те, що суд має відхилити, як неналежний доказ: фотознімки напівпричепа-цистерни, оскільки вони були здійснені на мобільний телефон відповідача. Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №1026 від 18 грудня 2018 року та пункту 9 частини першої статті 31, статті 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція має право використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

ОСОБА_2 вважає, що відеозаписом підтверджено як інспектор повідомив позивачу про вчинене правопорушення, яке й стало підставою для зупинки транспортного засобу з напівпричепом.

Також заперечує щодо стягнення необґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, так як адвокат штучно завищив вартість юридичної допомоги на підставі необґрунтованого збільшення об`єму часу, а тому такі витрати є неспівмірними зі складністю справи та часом необхідним для виконання кваліфікованих адвокатських робіт.

В судове засідання представник позивача адвокат Маслов Є. В. не з`явився, подав через електронну пошту суду клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі до суду не з`явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд установив наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі ? Інструкція), пунктом 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124--1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132--1, частинами шостою і одинадцятою статті 133--1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152--1 КУпАП.

Відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Судом установлено, що інспектором 1 роти батальйону патрульної поліції у с. Чайка УПП в Київській області командиром роти старшим лейтенантом поліції Блонським Віктором Володимировичем винесено постанову серії ЕАО №4836446 від 29 вересня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справіпро адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з напівпричіпом Bolgan LX4047, державний номерний знак НОМЕР_1 , та здійснював перевезення небезпечних вантажів, а саме дизельне паливо, при цьому на поверхні цистерни були явно виражені залишки нафтопродуктів, чим порушив пункт 22 Правил дорожнього руху за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 132-1 КУпАП.

Диспозиція частини 1 статті 132-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Заперечуючи проти позову, представник відповідачів у поданому відзиві зазначає, що позивачем було порушено вимоги пункту 4.3.2.3.5 ДОПНВ (не допускається наявність залишків небезпечного вантажу на поверхні цистерни) у зв`язку із чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 22 Правил дорожнього руху, а не за порушення пункту 4.3.2.3.5 ДОПНВ, при цьому у постанові не зазначено, який саме з пунктів розділу 22 Правил дорожнього руху було порушено позивачем, оскільки зазначений розділ містить сім пунктів.

Правові, організаційні, соціальні та економічні засади діяльності, пов`язаної з перевезенням небезпечних вантажів залізничним, морським, річковим, автомобільним та авіаційним транспортом визначені Законом України «Про перевезення небезпечних вантажів».

Крім того, порядок та основні вимоги до забезпечення безпеки дорожнього руху перевезення небезпечних вантажів на всій території України, визначаються Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів.02 березня 2000 року прийнято Закон України «Про приєднання України до Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)».

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином Європейська угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ) з додатками до неї є частиною національного законодавства, що регулює перевезення небезпечних вантажів в Україні.

У пункті 4.3.2.3.5 Додатку А до Європейсьої угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ) передбачено, що при перевезенні не допускається наявність залишків завантаженої речовини на зовнішній поверхні цистерни.

Відповідно до статті 251 КУпАПдоказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено, що судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно із статтею 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" установлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1)попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2)забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до частин 2, 3 статті 283 КУпАПпостанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Представником відповідачів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення до відзиву на позовну заяву додано диск із записами з портативного відеореєстратора АА00080 та завірені фотознімки на 5 аркушах.

Так, постанова, яка оскаржується позивачем, містить посилання у пункті 7, що до постанови додано «АА00080».

Відповідно до пункту 9 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

З відеозапису, який досліджено судом, убачається, що його розпочато працівниками поліції 29 вересня 2021 року о 13 год. 53 хв. на якому зафіксовано спілкування працівника поліції з водієм, який сидить у транспортному засобі, але їх розмову не чути. На другому відеофайлі поліцейський вручає постанову про накладення адміністративного стягнення водієві та роз`яснює останньому його права. На третьому відеофайлі водій підписує вказану постанову.

Отже, суд вважає, що на зазначеному відеозаписі інспектором поліції порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка наведена вище в Інструкції. Крім того, з наданого відеозапису не можливо установити факт інкримінованого позивачу правопорушення.

При цьому, варто зазначити, що відповідно до розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Увесь процес складання протоколу повинен фіксуватися на нагрудну камеру поліцейського.

До суду представником відповідачів було надано диск з трьома файлами відеозапису, тобто лише часткові фрагменти відеозапису під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а не безперервний запис з моменту зупинки транспортного засобу.

У зв`язку із цим суд не може відтворити і перевірити правомірність всієї процедури розгляду справи та складання оскаржуваної постанови та не вважає зазначену відеофіксацію як достовірний, належний та допустимий доказ.

Суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з частиною 2 статті 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Суд зазначає, що надані представником відповідачів матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого статтею 99 КАС України, а отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Як установлено судом, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписах відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, наданий суду відеозапис не є допустимими доказами у розумінні статті 74 КАС України.

Разом з тим, представник відповідачів у відзиві стверджує, що фотознімки, на його думку, підтверджують наявність залишків нафтопродуктів на автоцистерні.

Відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Однак, оскаржувана постанова не містить посилання на технічний засіб, яким здійснено фото, на які посилається представник відповідачів у відзиві на позов.

За відсутності посилання у відповідній графі у постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності на певні докази, останні не можуть бути взяті судом як належні та допустимі.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17, від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16, від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, на підтвердження позовних вимог представник позивача надав до суду відеозапис, здійснений на власний мобільний телефон, на якому зафіксовано, що працівники поліції повідомили позивачу причини зупинки транспортного засобу, а саме: відповідно до пункту 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» у зв`язку з тим, що транспортний засіб причетний до кримінальної або адміністративної відповідальності, та назвали другу причину ? це перевірка правил закріплення вантажу, після чого просили водія надати інспектору поліції посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб. З наступного відео убачається, як водія везуть у службовому автомобілі до медичного закладу для огляду на стан алкогольного сп`яніння, після чого його було доставлено до місця зупинення транспортного засобу. Під час огляду позивачем транспортного засобу було виявлено, що на автоцистерні зірвані пломби.

У матеріалах справи наявний медичний висновок №257 складений 19 вересня 2021 року о 12 год. 55 хв. згідно якого у громадянина ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено.

Таким чином, судом установлено, а сторонами не спростовано, що відповідачем, у порушення вимог статті 77 КАС України, не підтверджено та не доведено належними та допустимими доказами факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до практики Європейського суду, а саме в рішенні ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France) від 10.02.1995 року, зазначено, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У свою чергу, відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями частин 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги або заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ураховуючи, що представником відповідачів не доведено достатніми та належними доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 132-1 КУпАП, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, нормами статті 286 КАС України визначено вичерпний перелік судових рішень, які суд першої інстанції може приймати у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, відсутність належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 132-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Беручи до уваги положення частини 3 статті 286 КАС України суд вважає за можливе скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

У відповідності до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача адвокат Маслов Є. В. у позовній заяві просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн та витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 1 986,25 грн.

Суд ураховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 про те, що судовий збір за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454,00 грн.

При подачі позову позивач сплатив судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджується фіскальним чеком №464951 від 08 жовтня 2021 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 454,00 грн, як надмірно сплачений.

Таким чином, з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору у сумі 454,00 грн.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України, а саме, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на професійну правову допомогу позивачем надано копії наступних документів: договір про надання правової допомоги №06102021 від 06 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Масловим Є. В.; акт про прийняття-передачі наданих правових послуг №0710 від 07 жовтня 2021 року; квитанцію №0710 від 07 жовтня 2021 року про сплату 1 986,28 грн за надану правову допомогу та документи щодо підтвердження повноважень адвоката та його представництва в суді.

Пунктом 3.2 договору про надання правової допомоги сторони погодили, що вартість послуг складає одна година роботи адвоката 567,50 грн.

Згідно акта прийняття-передачі адвокат надав, а ОСОБА_1 прийняв наступні послуги: усні консультації по справі ? витрачено 30 хвилин, що складає 283,75 грн; аналіз законодавства та пошук судової практики ? витрачено 1 годину, що складає 567,50 грн; підготовка, складання позовної заяви та збір доказів ? витрачено 2 години, що складає 1135,00 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 1 986,25 грн.

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплаченостороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

У відзиві представник відповідачів заперечував щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, аргументуючи тим, що такі витрати є необґрунтованими, оскільки час, пов`язаний із підготовкою позовної заяви штучно збільшений в обсязі, а вартість послуг адвоката завищена, а тому є неспівмірними зі складністю справи.

Проте, суд, дослідивши докази підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що такі витрати підтверджені належним чином, є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 6, 10, 14, 139, 241-246, 255, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 роти батальйону патрульної поліції у с. Чайка УПП в Київській області командира роти старшого лейтенанта поліції Блонського Віктора Володимировича, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Постанову серії ЕАО №4836446 від 29 вересня 2021 року, складену інспектором 1 роти батальйону патрульної поліції у с. Чайка УПП в Київській області командиром роти старшим лейтенантом поліції Блонським Віктором Володимировичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн, скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції (, 03048, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 454,00 грн та витрати на правничу професійну допомогу у сумі 1986,25 грн.

Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений відповідно до фіскального чека №464951 від 08 жовтня 2021 року судовий збір у сумі 454,00 грн.

Повернення сплаченої суми судового збору необхідно здійснити у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Роз`яснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження ? з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач ? ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ? інспектор 1 роти батальйону патрульної поліції у с. Чайка УПП в Київській області командир роти старший лейтенант поліції Блонський Віктор Володимирович, юридична адреса: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лобановського, 32-А.

Відповідач ? Департамент патрульної поліції (), юридична адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

СуддяЖ. О. Даніліна