Справа № 140/15318/21
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2022-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/15318/21

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Андрусенко О. О., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною з приводу непроведення остаточного розрахунку при звільненні за скороченням штатів або проведенням організаційних з органів поліції - 04.03.2021; стягнення у відшкодування шкоди заподіяною протиправною бездіяльністю коштів у сумі 26916,45 грн; стягнення моральної шкоди у сумі 10000 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, в якій необхідно було вказати інші підстави для поновлення строку звернення до суду та надати докази поважності причин його пропуску; доказів сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. або надання документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

05.01.2022 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач зазначає, що позовна заява подана з дотриманням тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України. При цьому вказує, що своєчасно звернулась до адміністративного суду, а саме в межах тримісячного строку - 14.09.2021, однак з огляду на неврахування судом заяви про усунення недоліків позовної заяви та ненадсилання копії ухвали про повернення позовної заяви та її наручне отримання лише 26.11.2021, враховуючи повторне звернення до суду з даним позовом 09.12.2021, з незалежних від неї обставин, вважає, що вчасно звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Суд, надавши оцінку наведеним у заяві доводам, дослідивши необхідні письмові докази, дійшов висновку про повернення позовної заяви, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою вказаної статті передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За приписами частин першої, другої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Згідно із частинами першою, другою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20 сформував правовий висновок, згідно з яким строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування частини першої статті 233 КЗпП України.

Верховний Суд, розглядаючи справу №240/532/20, зазначив, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби грошової компенсації вартості речового майна, яким він не був забезпечений під час проходження військової служби. Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу. Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №360/4485/19 (тобто, у справі, предметом спору у якій є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні) викладені висновки щодо застосування норм права, які полягають у тому, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти; КАС України визначено місячний строк звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, а КЗпП України встановлено тримісячний строк.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість, згідно з позицією Суду у справі №240/532/20 строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, вказана правова норма є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Отже, строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, тому відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Як встановлено, позивач звернулася до суду з позовними вимогами, зокрема, про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні 04.03.2021 та стягнення з відповідача у відшкодування шкоди заподіяною протиправною бездіяльністю коштів у сумі 26916,45 грн. При цьому, як слідує з тексту позовної заяви, позивач обґрунтовує заявлену до стягнення суму коштів - 26916,45 грн. як стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, предметом даного адміністративного спору фактично є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У позовній заяві позивачем зазначено, що згідно виписок по картці нею були отримані наступні виплати: 22.03.2021 4200,72 грн. грошове забезпечення за березень 2021 (із затримкою 18 днів з розрахунком); 15.06.2021 100484, 60 грн. одноразова грошова допомога при звільненні (із затримкою 103 дні з розрахунком).

Отже, з 15.06.2021 (день проведення остаточного розрахунку при звільненні, позивачем вказана обставина не заперечується та підтверджується банківською випискою від 14.09.2021) розпочався перебіг місячного строку звернення до суду з позовом з цим позовом.

Однак з даним позовом позивач звернулася до суду 09.12.2021.

При цьому, разом з даною позовною заявою позивачем долучено заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій остання зазначила причини пропуску строку звернення до суду, а саме обґрунтувала поважність причин пропуску строку звернення саме з моменту первинного звернення до суду, однак згідно ухвали від 14.12.2021 про залишення позовної заяви без руху підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, з огляду на таке.

Згідно даних з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії вперше звернулася до суду - 14.09.2021 (справа №140/10173/21).

Водночас ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі №140/10173/21 позовну заяву було залишено без руху, оскільки така не відповідала вимогам, встановленим статтею 161 КАС України, та надано було позивачу строк - десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду, зокрема, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, вказавши підстави для поновлення строку та додавши докази поважності причин його пропуску, а в подальшому, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви. При цьому, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 22.09.2021 у справі №140/10173/21 зазначено, що з 15.06.2021 розпочався перебіг місячного строку звернення до суду з позовом, однак з даним позовом позивач звернулася до суду 14.09.2021, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.

Наведені вище обставини свідчать про те, що при зверненні до суду вперше (14.09.2021) позивачем був пропущений місячний строк звернення до суду, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Підстави для поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску за період з 15.06.2021 (день проведення остаточного розрахунку при звільненні) по 14.09.2021 (день звернення до суду вперше) позивачем не надано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлені позивачем із пропущенням місячного строку з дня здійснення остаточного з нею розрахунку (15.06.2021).

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини Осман проти Сполученого королівства та пункті 54 рішення Круз проти Польщі зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з положеннями частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 КАС України.

Зважаючи на те, що позивач звернулася до суду поза межами встановленого законом місячного строку звернення до суду із цим позовом, при цьому заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач не подала, хоч така можливість позивачу була забезпечена згідно з ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 14.12.2021, доказів поважності причин, які перешкоджали їй своєчасно звернутися до суду не надала, тому позовну заяву слід повернути позивачеві на підставі частини другої статті 123 КАС України.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О. О. Андрусенко