Справа № 160/17/22
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2022-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
05 січня 2022 р.Справа №160/17/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Савченко А.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -
04 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить:
- зупинити дію наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №247-то від 08.12.2021 року про покладення виконання обов`язків начальника Головного управління на ОСОБА_2 , Державного реєстратора відділу інформаційного забезпечення державного земельного кадастру та обліку земель Управління державного земельного кадастру Головного управління до моменту набрання законної сили рішення суду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування заяви зазначено, що в силу імперативних приписів ч.1 ст.31 Закону України «Про державну службу», Постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21.05.2021 року №248 в.о. Голови Держгеокадастру за результатами проведеного конкурсу та після отримання погодження Міністра аграрної політики та продовольства та головою Дніпропетровської обласної державної адміністрації, був зобов`язаний призначити ОСОБА_1 на посаду начальника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за результатами конкурсу.
Однак, позивачу жодним чином не повідомлено про наявність будь-яких обставин, які могли б слугувати підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 на посаду, за якою її визнано переможцем, у тому числі про результати спеціальної перевірки, відповідно до якої виявити інформацію, що перешкоджає зайняттю позивачем посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком, не могло.
Внаслідок допущення протиправної бездіяльності керівництвом Держгеокадастру, до вказаного строку її, як переможця конкурсу, призначено не було.
Оскільки оскаржуваний наказ Держгеокадастру №247-то від 08.12.2021 року про покладення виконання обов`язків начальника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на ОСОБА_2 є таким, що прямо суперечить вимогам ч.7 ст.31 Закону України «Про державну службу», містить очевидні ознаки протиправності та порушує її права, свободи або інтереси, а тому виникла необхідність у зверненні до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Держгеокадастру №247-то від 08.12.2021 року до моменту вступу в законну силу рішення суду по суті спору.
Вона вважає, що вказані заходи забезпечення зможуть стимулювати Держгеокадастр до приведення відповідно до вимог Закону результати проведення конкурсу та призначення переможця.
Отже, заявник фактично посилається на наявність підстав для забезпечення позову, передбачених п.2 ч.2 ст.150 КАС України.
Дослідивши подану позивачем заяву та доводи, наведені в ній, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч.2 чт.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч.1, ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.
Згідно з ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Отже, суд зауважує, що заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.
Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.
Як наслідок, уможливлюється виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§ 40).
Стаття 152 КАС України встановлює невичерпний перелік реквізитів і змістовних вимог до такої заяви, в тому числі, спеціальні (предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову).
Тобто, законодавець встановив обов`язок особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.
Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
У даному випадку, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання бездіяльності протиправною та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Як зазначається у заяві про забезпечення позову, позивач посилається на те, що оскаржуваний наказ суперечить вимогам закону і є протиправним, і ознаки його протиправності є очевидними.
Водночас такі ознаки протиправності оскаржуваних дій та рішень відповідача та порушення ними своїх прав позивач обґрунтовує з посиланням на конкретні обставини справи та докази, відтак вони підлягають доведенню у встановленому законом порядку на підставі належних та допустимих доказів, а тому не є очевидними.
Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04.06.2021 року у справі №160/8226/20.
Суд встановив, що позивач не надала суду доказів, які б свідчили про явну протиправність прийнятого наказу відповідача. Встановлення протиправності чи обґрунтованості оскаржуваного наказу відповідача, що є предметом позову, потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів в судовому засіданні по справі.
Суд вважає, що очевидна протиправність прийнятого наказу має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування (прийнято неповноважним органом, з перевищенням наданих повноважень тощо). Позивач посилається на очевидність ознак протиправності відповідача, тобто на обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та наявність яких має встановлюватися судом під час розгляду адміністративної справи, та ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог, тому таке обґрунтування вимог заяви є безпідставним.
Отже, суд не вбачає ознак очевидної протиправності, які б давали підстави для забезпечення позову.
За таких обставин, враховуючи приписи наведених положень актів національного законодавства, міжнародного права, суд дійшов висновку, що у цьому випадку підстави, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, для забезпечення даного позову - відсутні, тому відмовляє у задоволенні поданої заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Керуючись статтями 44, 72-77, 150-154, 246, 248, 294, 295, 297 КАС України, суд, -
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст.256 КАС України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст.295 КАС України.

Суддя А.В. Савченко