Справа № 640/22395/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року м. Київ № 640/22395/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" до Департаменту державної виконавчої Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідач Державне агентство резерву України, про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Департаменту державної виконавчої Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови:

- від 24.10.2019 ВП №30391853 про поновлення вчинення виконавчих дій;

- від 24.10.2019 ВП №30391853 про стягнення виконавчого збору;

- від 30.10.2019 ВП №60444139 про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.11.2019 повернуто позовну заяву з підстав об`єднання позовних вимог, які належить розглядати у порядку різного судочинства.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 18.03.2020 вказану ухвалу скасовано та направлено справу для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.04.2020 відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 24.10.2019 ВП №30391853 про поновлення вчинення виконавчих дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.04.2020 відкрито провадження у справі щодо визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця від 24.10.2019 ВП №30391853 про стягнення виконавчого збору та від 30.10.2019 ВП №60444139 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що продовж 10-ти років, з моменту відкриття виконавчого провадження та до його закриття Державною виконавчою службою не здійснено та не могло бути здійснено жодних виконавчих дій, в силу дії Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», в силу дії ухвали Господарського суду м. Києва по справі про банкрутство ПАТ «Центренерго» № 15/76-6-43/624-6 від 28.01.2013 якою було зупинено стягнення на підставі виконавчого документа, включення ПАТ «Центренерго» до переліку об`єктів великої приватизації та прямих норм Закону України «Про виконавче провадження». У контексті обставин даної справи, державним виконавцем не вчинялись жодні виконавчі дії, спрямовані на примусове стягнення з боржника суми заборгованості, навпаки, між стягувачем та боржником укладено мирову угоду від 27.07.2018, яку затверджено судом 08.11.2018 р. і умови якої ПАТ «Центренерго» належним чином виконує. Зважаючи на те, що державною виконавчою службою фактично не стягувались грошові кошти по даному виконавчому провадженню, не здійснювались будь-які виконавчі дії, а тому постанова про стягнення виконавчого збору із ПАТ «Центренерго» підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, зазначивши, що державним виконавцем виконавчі дії проведені відповідно до вимог закону, що регулюють виконавче провадження.

Відповідачем подано суду засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень № 30391853 та № 60444139.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2020 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідач Державне агентство резерву України.

Третьою особою у поданому поясненні позовні вимоги позивача підтримано.

У зв`язку з неявкою представників сторін в судове засідання постановлено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби 15.12.2011 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 30391853 по примусовому виконанню наказу Господарського суду м. Києва № 37/314 від 17.12.2008 про стягнення із ПАТ «Центренерго» на користь Державного агентства резерву України суми у розмірі 15 153 254,49 грн.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби 20.02.2013 винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № 30391853 на підставі ухвали Господарського суду м. Києва по справі про банкрутство ПАТ «Центренерго» № 15/76-6-43/624-6 від 28.01.2013, якою зупинено примусове виконання наказу Господарського суду м. Києва №37/314 від 17.12.2008.

В рамках процедури погашення заборгованості згідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», основна сума боргу 11 557 068,04 грн. була погашена.

Між ПАТ «Центренерго» (Боржник) та Державним агентством резерву України (Стягувач) 27.07.2018 укладено мирову угоду у процесі виконання рішення Господарського суду м. Києва від 13.10.2008 по справі № 37/314 на умовах розстрочення залишку заборгованості 3 596 186,45 грн. (396 921,42 грн. - 3% річних, 3 199 265,03 грн. - інфляційні втрати) строком на 24 місяці.

Господарським судом м. Києва ухвалою від 08.11.2018 у справі № 37/314 затверджено мирову угоду у процесі виконання рішення Господарського суду м. Києва від 13.10.2008 на умовах розстрочення залишку боргу на 24 місяці.

Як зазначає позивач в позовній заяві ПАТ «Центренерго» виконує умови мирової угоди затвердженої судом, що підтверджується копіями платіжних доручень № 5453 від 20.12.2018 р., № 236 від 18.01.2019 р., № 708 від 20.02.2019 р., № 1080 від 20.03.2019 р., № 1519 від 19.04.2019 р., № 1996 від 20.05.2019 р., № 2307 від 20.06.2019 р., № 2622 від 22.07.2019 р., № 3013 від 15.08.2019 р„ № 3426 від 17.09.2019 р., № 3989 від 17.10.2019 р. Всього у відповідності до умов мирової угоди, станом на 17.10.2019 р. погашено 1 648 252,10 грн. та залишок заборгованості складає 1 947 934,35 грн.)

З матеріалів справи вбачається, що Державною виконавчою службою 24.10.2019 винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій ВП № 30391853 по примусовому виконанню наказу Господарського суду м. Києва № 37/314 від 17.12.2008.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 24.10.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 30391853 по примусовому виконанню наказу Господарського суду м. Києва № 37/314 від 17.12.2008 у зв`язку із затвердженням мирової угоди.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 24.10.2019 винесено постанову ВП № 30391853 про стягнення із ПАТ «Центренерго» виконавчого збору у розмір 359 618,65 грн. Виконавчий збір у розмірі 10% нарахований Державною виконавчою службою на суму боргу, що зазначена в ухвалі Господарського суду м. Києва № 37/314 від 08.11.2018 про затвердження мирової угоди (3 596 186,45 грн./100*10).

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 30.10.2019 винесено постанову ВП № 60444139 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови ВП№ 30391853 від 24.10.2019 про стягнення виконавчого збору.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно з статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спір у даній справі виник з приводу правомірності стягнення виконавчого збору за результатом закінчення виконавчого провадження ВП № 30391853 у зв`язку з затвердженням судом мирової угоди.

З матеріалів справи вбачається, що постанова головного державного виконавця від 24.10.2019 про закінчення виконавчого провадження ВП № 30391853 прийнята відповідно до п.2 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про закінчення виконавчого провадження виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

За таких обставин, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 та в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 260/1261/18.

Як встановлено судом у даній справі, з матеріалів виконавчого провадження № 30391853 вбачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій та не стягнув у примусовому порядку майнові права стосовно виконання наказу Господарського суду м. Києва № 37/314 від 17.12.2008.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що виконавчий збір стягнуто неправомірно, всупереч вимог Закону України "Про виконавче провадження".

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись положеннями статей 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 30391853 від 24.10.2019 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" виконавчого збору в розмірі 359 618,65 грн.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.10.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60444139 з примусового виконання постанови ВП №30391853 від 24.10.2019 про стягнення виконавчого збору.

5. Присудити на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 763,00 грн. (п`ять тисяч сімсот шістдесят три гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Центренерго" ( 03022, м. Київ, вул. Козацька, 120/4, літ. "Є"; );

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Н.М. Клименчук