Справа № 380/11576/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/11576/20 пров. № А/857/15109/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гудима Л. Я.,

Довгополова О. М.,

з участю секретаря судового засідання Приступи Р. Л.,

представника позивача Капустинської Н. М.,

Галели М. П., Югової А. Ю.,

представники відповідачів Кухар Н. М., Палій М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційними скаргами Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Головного управління ДПС у Львівській області

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року (прийняте у м. Львові суддею Сакалошем В.М.; складене у повному обсязі 23.07.2021)

в адміністративній справі № 380/11576/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро ЛВ Лімітед» до Офісу великих платників податків ДПС, Головного управління ДПС у Львівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Л В Лімітед» (далі - ТОВ «Агро Л В Лімітед», Товариство) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправними і скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Офісу Великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС) від 17.08.2020 № на суму 77 460 136 грн;

- податкове повідомлення-рішення Офісу ВПП ДПС від 02.11.2020 № 00/51/5208 на суму 112 656 грн;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області) від 28.01.2020 № на суму 72 411 587 грн;

- податкове повідомлення-рішення Офісу ВПП ДПС від 06.10.2020 № на суму 586 524,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що висновки контролюючого органу щодо виявлених в ході перевірок порушень є передчасними та необґрунтованими, встановлені перевіркою порушення суперечать законодавству з питань оподаткування та є такими, що не відповідають фактичним обставинам, з огляду на що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені неправомірно.

Щодо виявлених порушень зазначає, що Товариство в перевіреному періоді здійснювало реалізацію сільськогосподарської (далі - с/г) продукції власного виробництва - картоплі за договірними цінами, які відповідають рівню ринкових цін та не були нижчими рівня звичайних цін, що свідчить про дотримання Товариством приписів пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (далі - ПК України). А висновки контролюючого органу щодо заниження бази оподаткування, що призвело до заниження податкових зобов`язань, є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо відмови у включенні сум сплаченого Товариством податку на додану вартість (далі - ПДВ) до бюджетного відшкодування на рахунок в банку, підставою для чого слугували посилання податкового органу на порушення вимог щодо формування платіжних доручень, зазначає, що такі висновки зроблені на підставі неповного та неналежного аналізу первинних та платіжних документів, якими підтверджується факт правомірності формування сум бюджетного відшкодування з ПДВ, при тому, що Товариством надалі було уточнено інформацію, вказану у реквізиті «Призначення платежу» платіжних доручень; таке уточнення було вирішено сторонами без участі банку, позаяк право визначати призначення платежу належить виключно платнику.

Факт придбання у ТОВ «Імперово Фудз» та подальшої поставки товару - свіжих харчових курячих яєць - до Компанії «Сауді Агрікалчерал енд Лівесток Інвестмент Компані» (Салік) підтверджується належним чином оформленими первинними документами, тому неврахування сум ПДВ, попередньо включених до складу податкового кредиту, є неправомірним. Щодо посилання податкового органу на дефектність первинних документів зазначає, що правові наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод, і такий рух прослідковується на всіх етапах переміщення товару, що підтверджують надані до перевірки первинні документи, а окремі дефекти первинних документів не можуть свідчити про нереальність господарської операції, якщо такі документи дають можливість ідентифікувати зміст та обсяг господарських операцій.

Щодо зв`язку понесених витрат на компенсацію вартості простою вагонів з господарською діяльністю Товариства зазначає, що компенсація витрат на понаднормове користування вагонами (простій) згідно Договору з транспортно-експедиційного обслуговування з ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» покладалася саме на позивача; укладаючи цей договір, сторони були вільними у виборі умов договору, на власний розсуд та за взаємною згодою визначили умови його виконання, порядок розрахунків і платежів. При цьому, законодавчо закріплена заборона втручання державних органів у господарську діяльність підприємств, крім випадків, передбачених законодавчими актами.

Відтак, Товариством правомірно сформовано за цими операціями розмір від`ємного значення суми ПДВ та заявило відповідні суми ПДВ до відшкодування.

Також, вважає, що Товариством дотримано строків звернення до адміністративного суду із цим позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Офісу ВПП ДПС на користь ТОВ «Агро Л В Лімітед» сплачений судовий збір в розмірі 14 908,94 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ДПС у Львівській області на користь ТОВ «Агро Л В Лімітед» сплачений судовий збір в розмірі 14 908,94 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржили ГУ ДПС у Львівській області та Офіс ВПП ДПС.

Офіс ВПП ДПС, вважаючи, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду із цим позовом, тому його позовну заяву необхідно залишити без розгляду.

Крім того, перевіркою встановлено реалізацію Товариством картоплі нижче справедливої вартості, у зв`язку з чим йому необхідно скласти та зареєструвати в ЄРПН зведену податкову накладну на суму перевищення ціни реалізації картоплі над звичайною ціною.

У ході перевірки було встановлено включення Товариством до бюджетного відшкодування суми ПДВ у розмірі 57 969 096 грн, яка фактично сплачена у вересні - жовтні 2019 року згідно платіжних документів, щодо яких було порушено вимоги щодо їх формування; такі платіжні доручення з банку не відкликались. Тобто, ТОВ «Агро Л В Лімітед» безпідставно включило до бюджетного відшкодування ПДВ за рахунок платника у банку в сумі 57 969 095,73 грн, що заявлено в декларації з ПДВ за квітень 2020 року.

Також, Товариством порушено вимоги щодо формування первинних документів, передбачених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88, чим порушено вимоги пункту 44.1 статті 44, пункту 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого йому відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 19491040 грн, що заявлено по декларації з ПДВ за квітень 2020 року. Надані до перевірки первинні документи не підтверджують реальність господарських операцій з ТОВ «Імперово-Фудз» в сумі 19 491 040 грн, з огляду на їх, неповноту, недоліки та розбіжності в окремих документах; встановлену неможливість здійснення операції із закупівлі яєць.

Також Товариство безпідставно включило до складу податкового кредиту за березень 2020 року ПДВ в сумі 203 571,20 грн по податковій накладній № 96 від 31.03.2020 - відшкодування наднормового простою вагонів, з огляду на специфіку залізничних перевезень вантажів в Україні, позаяк такий простій необхідно було оформляти відповідними первинними документами, які проте складені не були.

ГУ ДПС у Львівській області, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, якими обґрунтовує свою апеляційну скаргу Офіс ВПП ДПС, в частині пропущенням строків звернення до суду з цим позовом..

З приводу недоліків платіжних доручень, які не містили сум ПДВ, зазначає, що під час проведення позапланової перевірки позивачем не надано підтверджуючих документів, з якими звертались до своїх контрагентів щодо зміни призначення платежу у платіжних дорученнях, проте такі були надані до позовної заяви; прийнявши такі документи, суд першої інстанції порушив вимоги абзацу першого пункту 44.6 статті 44 ПК України. Оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих сум податкового кредиту та визнати ці суми не підтвердженими документально. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції в рішенні посилається виключно на аргументи позивача, при цьому не спростовуючи позицію відповідача та не зазначаючи її у рішенні.

На вказані апеляційні скарги ТОВ «Агро Л В Лімітед» подало відзиви.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області Товариство вказало, що апеляційна скарга є повністю безпідставною, необґрунтованою та не підтвердженою жодним доказом, а рішення суду першої інстанції є таким, що ґрунтується на засадах верховенства права, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Щодо обставин справи зазначило, що Товариством не пропущено строк звернення до суду із цим позовом.

Щодо протиправності та необґрунтованості ППР від 28.01.2020 № , яким відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування за період - жовтень 2019 року у розмірі 72 411 587,00 грн, з огляду на порушення вимог щодо формування платіжних документів, зазначило, що вважає висновки податкового органу необгрунтованими та такими, що зроблені на підставі не повного та неналежного аналізу первинних та платіжних документів, якими підтверджується факт правомірності формування сум бюджетного відшкодування з ПДВ. При цьому вказує те, що контролюючим органом підтверджено повноту та правомірність формування податкового кредиту за такими операціями (п. 3.5 Акта перевірки від 27.12.2019), що свідчить про документальне підтвердження придбання Товариством с/г продукції/послуг з ПДВ. Також факт виконання договорів підтверджується належним чином складеними видатковими накладними та актами надання послуг, факт оплати отриманого товару/послуг підтверджується долученими до позовної заяви копіями виписок по рахунку Товариства, зокрема за періоди: 24.09.2019, 24.10.2019, 25.10.2019, 28.10.2019, 30.09.2019, а за наслідками вчинення господарських операцій продавцями товару/послуг складені та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні. У ході проведення перевірки Товариством надано усі первинні та платіжні документи, які підтверджують придбання позивачем с/г продукції та факт оплати такого товару. Крім того, перевіряючим були надані листи від ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» до контрагентів з уточненням інформації, вказаної в реквізиті «Призначення платежу», та відповіді на них від контрагентів, в яких висвітлено згоду на прийняття та врахування таких змін в роботі. Проте, такі документи безпідставно не взяті до уваги податковим органом.

Тому просило апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Офісу ВПП ДПС Товариство вказало, що така є повністю безпідставною, необгрунтованою не підтвердженою жодним доказом, а рішення суду першої інстанції таким, що грунтується на засадах верховенства права, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо обставин справи вказало, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із цим позовом, позаяк Товариство звернулось до суду 12 листопада 2020 року, тобто до прийняття 26 листопада постанови Верховного Суду, якою змінено правовий підхід до визначення строків звернення до суду за оскарженням податкових повідомлень-рішень після їх адміністративного оскарження.

Не погоджуючись із нарахуванням податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 203 571,20 грн на неправомірне включення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених як витрати за простій вагонів згідно Договору з транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 19.06.2019 № 19/06/19, з огляду на те, що такі витрати не пов`язані з господарською діяльністю Товариства, зазначає, що такі висновки є безпідставними та необгрунтованими, оскільки податковим органом не враховано: правову природу витрат за простій, адже в даному випадку це витрати за понаднормове використання (оренда) вагонів, в яких перебувало зерно позивача в очікуванні до розвантаження на припортових станціях Чорноморського регіону; простій вагонів виник в межах виконання господарських операцій по поставці Товариством зерна на виконання експортних контрактів і такі простої є неминучими при перевезенні товару залізничним транспортом; компенсація витрат за простій (понаднормове використання вагонів) є прямим зобов`язанням ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» за умовами Договору від 19.06.2019 № 19/06/19.

Не погоджуючись із висновками про заниження податкових зобов`язання з ПДВ за березень 2020 року на суму 382 953,21 грн та за квітень на суму 112 656 грн, підставою для чого слугували посилання податкового органу на те, що Товариство продавало картоплю власного виробництва нижче ринкової вартості та у збиток та нижче справедливої вартості, зазначає, що такі твердження контролюючого органу зроблені на довільному трактуванні, порівнянні та підміні понять, визначених в МСБО та ПК України, системний аналіз положень якого визначає, що база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайної ціни, якою є договірна ціна, визначена сторонами договору, а не нижче справедливої, як зазначає податковий орган. Відповідно до МСБО при зборі врожаю Товариство здійснює оцінку вартості такого врожаю на дату збору (в цьому випадку - серпень 2020 року) за справедливою вартістю. Тобто, справедлива вартість активів - суб`єктивне оціночне поняття, і визначається виходячи з припущень та очікувань суб`єкта господарювання реалізувати товар по найбільш сприятливим цінам станом на дату оцінки, за поточних ринкових умов з урахуванням специфіки товару. Проте, справедлива вартість не є тотожним поняттям звичайній ціні; відповідно, порівнювати договірну ціну на дату продажу (березень-квітень 2020 року) зі справедливою вартістю, яка склалася на дату балансу (серпень 2020 року) некоректно. Крім цього, законодавець розмежовує поняття та порядок визначення «виробничої собівартості» згідно правил Загальних стандартів БО, та «справедливої вартості» , якою є собівартість запасів згідно правил Міжнародних стандартів БО. Аналізуючи договірні ціни продажу картоплі в березні та квітні 2020 року та виробничу собівартість, видно, що ціни продажу були значно вищими, ніж виробнича собівартість. Крім того, стверджуючи про продаж товару (картоплі) нижче справедливої вартості, податковий орган мав би довести належними і допустимими доказами той факт, що на час відвантаження ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» товару (картоплі) ринкова ціна картоплі становила ту ціну, на яку вказує Офіс ВПП в акті перевірки; проте, жодного документального підтвердження податковий орган до суду не надав. Оцінюючи показники цін продажу картоплі ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» в березні та квітні 2020 року видно, що такі були не нижчі, а навпаки, значно вищі за середньоринкові ціни на аналогічний товар в регіоні.

Щодо протиправності та необгрунтованості ППР від 17.08.2020 № , яким відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 77 460 136 грн та ППР від 28.01.2020 № , яким відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування за період - жовтень 2019 року в розмірі 72 411 587,00 грн, зазначено таке. Підставами для відмови у включені сум сплаченого позивачем ПДВ до бюджетного відшкодування на рахунок в банку слугували посилання податкового органу на порушення вимог щодо формування платіжних документів передбачених Законом, позаяк в платіжних дорученнях на оплату в призначенні платежу є посилання «оплата в т.ч з ПДВ без ПДВ 0», з огляду на що податковий орган зробив висновок, що суми сплачених позивачем коштів за придбані товари не містять сум сплаченого ПДВ та самостійно змінив спосіб розпорядження від`ємним значенням ПДВ. Позивач вважає висновки податкового органу необгрунтованими та такими, що зроблені на підставі не повного та неналежного аналізу первинних та платіжних документів, якими підтверджується факт правомірності формування сум бюджетного відшкодування з ПДВ, при тому, що факт оплати отриманого товару/послуг підтверджується долученими до позовної заяви копіями виписок по рахунку ТОВ «Агро ЛВ Лімітед», а питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті «Призначення платежу» виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Тобто, право визначати призначення платежу належить виключно платнику, у зв`язку з чим виправлення інформації, зазначеної в реквізиті «Призначення платежу» платіжного доручення, шляхом направлення на адресу одержувача коштів листа не суперечить вимогам законодавства. Враховуючи наведене, ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» вжито усіх вичерпних заходів на виправлення описки, та приведено платіжне доручення у відповідність нормам законодавства, що регулює порядок формування платіжних документів.

Щодо відмови в отриманні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 19 491 039,55 грн, що включені до бюджетного відшкодування за квітень 2020 року, за результатами фінансово-господарських між ТОВ «Імперово-Фудз» (Україна) та ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» у квітні 2020 року, зазначає, що надані позивачем на підтвердження здійснення спірних господарських операцій підтверджують формування показників податкової звітності та вказують на реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового кредиту, від`ємного значення ПДВ та заявлення таких сум до бюджетного відшкодування. Натомість, висновки Офісу ВПП про відсутність реального характеру відповідних операцій в силу відсутності неналежним чином оформлених документів, базуються виключно на припущеннях податкового органу та спростовуються вищенаведеним. А дефектність окремих документів, як вважають відповідачі, не може свідчити про нереальність господарської операції між позивачем та його контрагентом, позаяк інші обов`язкові реквізити документа дають можливість ідентифікувати зміст та обсяг господарських операцій». Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано встановив, що контролюючим органом безпідставно зроблено висновок щодо заниження Товариством податкових зобов`язань з ПДВ та безпідставно відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку, що стало підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Тому просило апеляційну скаргу Офісу ВПП ДПС залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представники апелянтів підтримали вимоги апеляційних скарг з аналогічних підстав; просять апеляційні скарги задовольнити. Представники позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ТОВ «Агро Л В Лімітед» () перебуває на податковому обліку у Львівському управлінні Офісу ВПП ДФС України.

ГУ ДПС у Львівській області було проведено документальні позапланові виїзні перевірки ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» з питань достовірності нарахування від`ємного значення суми, яка приймає участь в бюджетному відшкодуванні ПДВ по декларації з ПДВ за жовтень 2019 року та за березень 2020 року, про що складено акти № 51/04.2/34943719 від 27.12.2019 та № 70/28-10-52-09/34933719 від 19.06.2020.

На підставі акта перевірки та відповідно до встановлених порушень ГУ ДПС прийняло податкове податкове-повідомлення від 28.01.2020 № , яким на підставі п.54.3 ст.54, п.58.1, ст.58, п.200.4 ст.200 ПК України відмовило Товариству в отриманні бюджетного відшкодування за період - жовтень 2019 року у розмірі 72 411 587, 00 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення було залишене без змін.

Також Офіс ВПП ДПС провів документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань відповідності формування від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн, за квітень 2020 року, про що складено акт № 77/28-10-52-09/34943719 від 17.07.2020 (далі - Акт перевірки від 17.07.2020).

На підставі акта перевірки та відповідно до встановлених порушень Офіс ВПП ДПС 17.08.2020 прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № , яким, за порушення пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, 198.5 ст. 198, п. 201.1., 201.4 ст. 201 ПК України, зменшив розмір від`ємного значення суми ПДВ на суму 211 123,00 грн,;

- № , яким, за порушення п. 44.1 ст. 44, п. 200.4 ст. 200 ПК України, відмовив в отриманні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 77 460 136 грн.

За результатами адміністративного оскарження Державна податкова служба України податкове повідомлення-рішення офісу ВПП ДПС від 17.08.2020 № в частині зменшення розміру від`ємного значення ПДВ на суму 98 467 грн скасувала, в інші частині залишила без змін; також було залишене без змін податкове повідомлення-рішення від 17.08.2020 № .

Відповідно до пункту 5 Розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28.12.2015 Офіс ВПП ДПС склав та направив Товариству нове податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму від`ємного значення суми ПДВ, - податкове повідомлення-рішення від 02.11.2020 № 00/51/5208, яким зменшив розмір від`ємного значення суми ПДВ на суму 112 656 грн, за порушення пп. 4.1.36 п.14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, 198.5 ст. 198, п. 201.1, 201.4 ст. 201 ПК України.

На підставі акту перевірки Офісом ВПП прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.07.2020 № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 668 475, 00 грн.

За результатами адміністративного оскарження Державна податкова служба частково скасувала податкове повідомлення-рішення від 21.07.2020 № .

Відповідно до пункту 5 Розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28.12.2015, Офіс ВПП ДПС склав та направив платнику податкове повідомлення-рішення від 06.10.2020 № , яким, за порушення вимог пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, 198.5 ст. 198, п. 201.1, 201.4 ст. 201 ПК України, зменшив розмір від`ємного значення суми ПДВ на суму 586 524,56 грн.

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення необгрунтованими, ТОВ «Агро Л В Лімітед» оскаржило їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачами неправомірно, а позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції частково помилковими, виходячи з таких підстав.

За вимогами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України унормовано, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України регламентовано, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктами 198.3, 198.5 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Тобто, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а податку на додану вартість - до складу податкового кредиту.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV), згідно зі статтею 1 якого первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За вимогами частини другої статті 3 Закону № 996-ХIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 Закону № 996-ХIV, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами також визначена Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88; зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, відповідно до підпункту 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 якого господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Тобто, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений та підтверджений належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність поставки та господарський характер понесених за нею витрат та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 38.1 ст. 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 49.2 ст. 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Згідно із п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Положеннями ст. 200 ПК України встановлюється єдиний порядок сплати узгоджених сум з податку на додану вартість. Податковий кодекс України не містить інших норм, які б встановлювати якісь особливості сплати узгоджених сум, зокрема, стосовно уточнюючих розрахунків.

Пунктом 200.1. ст.200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.4 ст.200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. У відповідності до абз.1 цього підпункту, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Тобто, сума від`ємного значення ПДВ набуває статусу заявленої до бюджетного відшкодування суми у разі подання платником податків контролюючому органу заяви про таке бюджетне відшкодування.

При цьому, за визначенням пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Отже, сума бюджетного відшкодування ПДВ, яку платник податків бажає відшкодувати з бюджету за відповідною заявою, формується на підставі суми від`ємного значення ПДВ, правомірність визначення якої таким платником податку підтверджується контролюючим органом шляхом проведення перевірки.

Згідно з п. 200.10 ст. 200 ПК України у строк, передбачений абз. 1 п. 76.3 ст. 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених п. 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

А пунктом 200.11 статті 200 ПК України встановлено, що контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями:

- за періоди до 1 липня 2015 р., що не підтверджені документальними перевірками;

- з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до ст. 209 цього Кодексу.

Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.

За змістом цих норм податковий орган має повноваження на проведення документальної позапланової перевірки платника податку в разі, якщо платник подав декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету ПДВ (пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України) і якщо розрахунок такої суми бюджетного відшкодування зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за визначеними у п. 200.11 ст. 200 ПК України операціями.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.01.2020 № , яким відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування за жовтень 2019 року у розмірі 72 411 587,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Підставами для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугували висновки контролюючого органу про порушення вимог щодо формування платіжних документів, передбачених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІУ, Положення про документальне забезпечення запитів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1999, тому, відповідно до п. 44.1 ст. 44, п. 200.4 ст. 200 ПК України, Товариству відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника податку в банку в сумі 72 411 587,00 грн, що заявлено по декларації з ПДВ за жовтень 2019 року, та повторно було заявлено до бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за квітень 2020 року на суму 57 969 095,73 грн.

Так, згідно наданих Товариством платіжних документів на підтвердження оплати податкового кредиту по постачальниках, які включено до Додатку 3 до декларації з ПДВ за жовтень 2019 року, встановлено невідповідність графи «призначення платежу» та графи «сума». Під час перевірки Товариство надало платіжні документи, в яких відсутні такі реквізити: назва платіжного документа та сума податку на додану вартість, що сплачена постачальником згідно договорів».

При цьому встановлено, що відповідно до умов договорів поставки с/г продукції / надання послуг між ТОВ «Агро ЛВ Лімітед», як покупцем, та контрагентами-продавцями: ТОВ «Мрія Сервіс», ТОВ «Мрія Фармінг Галичина», ТОВ «Мрія Фармінг Карпати», ТОВ «Мрія Фармінг Поділля», ТОВ «Мрія Фармінг Полісся», ТОВ «Мрія Фармінг Тернопіль», ТОВ «Мрія Фармінг Буковина», ТОВ «Мрія Фармінг Львів», їх постачання здійснювалося на митній території України, а відтак ці операції були об`єктом оподаткування ПДВ і податковий орган підтвердив повноту та правомірність формування податкового кредиту за такими операціями (Акт від 27.12.2019), що свідчить про документальне підтвердження придбання Товариством с/г продукції/послуг з ПДВ. Виконання вказаних договорів підтверджується видатковими накладними та актами надання послуг; факт оплати отриманого товару/послуг підтверджується копіями виписок по рахунку ТОВ «Агро ЛВ Лімітед», а за наслідками вчинення господарських операцій, продавці товару/послуг склали та зареєстрували в ЄРПН податкові накладні. Відтак, позаяк, придбання товарів/послуг здійснювалося з ПДВ, підтверджено оплату за договорамии, вказаними у призначеннях платежів, відтак сума оплати містила в собі ПДВ.

Також відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у випадку, якщо грошові кошти були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного.

Тобто, з часу перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим. А питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті «Призначення платежу» виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку, що підтверджується листом Національного Банку України від 09.06.2011 № 25-111/1438-7141 «Про заміну інформації у реквізиті «Призначення платежу»», яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «Призначення платежу», вирішується між сторонами без участі банку. Вказане відповідає правовій позиції, висловленій зокрема у постанові ВС України від 01.07.2020 у справі № 824/74/19-а.

Зазначену описку Товариство усунуло шляхом надання відповідним одержувачам коштів і постачальникам листів з уточненням інформації, вказаної в реквізиті «Призначення платежу», та отриманими від контрагентів листів-згоди на прийняття та врахування таких змін. Отже, Товариство вжило всіх вичерпних заходів на виправлення описки, та привело платіжні дорученні у відповідність з нормами законодавства. Також, на запит Товариства контрагенти надали відповіді про те, що усі суми податкових зобов`язань з ПДВ були задекларовані та сплачені такими товариствами в повному обсязі, що додатково підтверджує, що в ціну придбаного та оплаченого товару були включені суми ПДВ, а тому у відповідача не було підстав для відмови Товариству в бюджетному відшкодуванні сум ПДВ в розмірі 72 411 587,00 грн на рахунок в банку у жовтні 2019 року, при тому, що податковий орган мав можливість пересвідчитись у вказаному вище в системі автоматизованого співставлення податкового зобов`язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на предмет декларування контрагентами позивача сум податкових зобов`язань за податковими накладними, суми сплаченого ПДВ за якими включені до бюджетного відшкодування в декларації за жовтень 2019 року.

З приводу того, що під час проведення позапланової перевірки позивач не надав підтверджуючі документи, з якими він звертався до контрагентів, то за твердженнями позивача, такі посадовими особами Товариства надавалися, проте безпідставно не були взяті до уваги податковим органом. При цьому, колегія суддів враховує приписи абз. 2 п. 44.6 ст. 44 ПК України, за якими в разі якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Встановлено, що при подачі заперечень на акт перевірки № 51/04.2/34943719 від 27.12.2019 Товариство долучило відповідні листи, проте такі були залишені поза увагою.

Вказане дає підстави для погодження з позицією суду першої інстанції що визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення № від 28.01.2020, яким Товариству було відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 72 411 587 грн за жовтень 2019 року.

Щодо висновків про заниження Товариством податкових зобов`язання з ПДВ за березень 2020 року на суму 382 953,21 грн та за квітень на суму 112 656 грн, підставою для чого були висновки податкового органу на те, що Товариство продавало картоплю власного виробництва нижче ринкової вартості та у збиток; реалізовувало картоплю нижче справедливої вартості, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено ПК України. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

За приписами пп. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони с взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

З урахуванням зазначеного та приписів пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайної ціни, якою є договірна ціна, визначена сторонами договору, а не нижче справедливої.

Статтею 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 11 вказаного Закону вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Як пояснили представники Товариства, для ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності таке застосовує Міжнародні стандарти бухгалтерського обліку (МСБО) та Міжнародні стандарти фінансової звітності (МСФЗ) (згідно наказу «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику» № 0201-01 від 02.01.2019).

Згідно наказу № 0201-01 від 02.01.2019 «Біологічні активи» до біологічних активів відноситься незібраний урожай; такі визнаються та надалі оцінюються за справедливою вартістю за вирахуванням будь-яких очікуваних витрат, пов`язаних з реалізацією.

Відповідно до положень Наказу № 0201-01 від 02.01.2019 «Запаси» до сільськогосподарської продукції відноситься урожай зібраний з біологічних активів, що оцінюється за справедливою вартістю мінус витрати на продаж на час збирання урожаю.

Крім того, як визначено положеннями до п. 13 МСБО 41 «Сільське господарство» сільськогосподарську продукцію, зібрану як урожай з біологічних активів суб`єкта господарювання, слід оцінювати за її справедливою вартістю мінус витрати на продаж на час збирання врожаю. Отримана в результаті такого вимірювання оцінка вважається собівартістю на дату, коли починає застосовуватися МСБО 2 «Запаси» або інший належний Стандарт.

Також п. 20 МСБО 2 «Запаси» визначає, що запаси, що включають сільськогосподарську продукцію, яку суб`єкт господарювання зібрав як урожай своїх біологічних активів, оцінюються після первісного визнання за їхньою справедливою вартістю мінус витрати на продаж на місці збирання врожаю. Ця величина є собівартістю запасів на таку дату для застосування цього Стандарту.

З урахуванням зазначеного, при зборі врожаю Товариство здійснює оцінку вартості такого врожаю на дату збору (зокрема, серпень 2020 року) за справедливою вартістю.

Положення Міжнародних стандартів фінансової звітності 13 (МСФЗ) визначають поняття справедливої вартості активів та порядок оцінки активів за справедливою вартістю, якою є ринкова вартість, яка не тотожна поняттю звичайної ціни. Тому, некоретними є порівняння податкового органу договірної ціни на дату продажу (березень-квітень 2020 року) зі справедливою вартістю, яка склалася на дату балансу (серпень 2020 року), позаяк виробнича собівартість не відповідає справедливій вартості. З урахуванням наданої Товариством інформації договірні ціни продажу картоплі в березні та квітні 2020 року були вищими за виробничу собівартість. Відтак, при визначенні бази оподаткування ПДВ спірних операцій необхідно враховувати саме рівень звичайних цін, а не розмір собівартості картоплі, позаяк суб`єкти господарювання реалізують продукцію за цінами, самостійно визначеними сторонами договору. Така ціна, якщо не доведено зворотне, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін.

Крім того, стверджуючи про продаж картоплі нижче справедливої вартості, податковий орган не довів належними і допустимими доказами те, що на час відвантаження Товариством картоплі її ринкова ціна становила ту ціну, на яку вказує Офіс ВПП ДПС в акті перевірки; також податковий орган не дослідив документи на предмет ціноутворення вирощеної картоплі, а використав лише дані бухгалтерського обліку. Крім того, встановлено, що Товариство здійснювало продаж картоплі не нижче ринкових цін, а навпаки, зі значним збільшенням, що видно із даних про договірні (контрактні) ціни на картоплю та середньоринкові ціни на картоплю у березні-квітні 2020 року, та повністю спростовує висновки податкового органу про те, що договірна ціна картоплі була нижчою ринкових.

За таких обставин, правильними є висновки суду першої інстанції в цій частині щодо задоволення позовних вимог.

Щодо відмови в отриманні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 19 491 039,55 грн колегія суддів зазначає таке.

На формування сум ПДВ, що включені до бюджетного відшкодування за квітень 2020 року, вплинули результати фінансово-господарських відносин, які виникли між ТОВ «Імперово Фудз» (Україна) та ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» у квітні 2020 року щодо поставки свіжих харчових курячих яєць (далі - Товар) згідно із контрактом № ІР09/04 від 09.04.2020 (далі - Контракт); за умова якого (п. 3.1) Контракту № ІЕ09/04, сторони погодили, що Поставка Товару здійснюється згідно базису оf ЕХV відповідно до правил Інкотермс 2020. Умовами договору передбачено, що завантаження Товару на автомобільний транспорт покупця, для подальшого транспортування зі складу, здійснюється продавцем власними силами та за власний рахунок на підставі заявок покупця.

Відповідно до п. 3.3 Контракту передача права власності на товар набирає чинності після підписання Акту приймання-передачі Товару та видаткової накладної, зазначеної в п. 5.3 Контракту.

На виконання умов Контракту Товариство перерахувало на користь ТОВ «Імперово Фудз» (Україна) кошти в сумі 184 986 579,17 грн (в т.ч. ПДВ на суму 30 831 096,55 грн), в тому числі 116 946 235,16 грн (в т.ч. ПДВ на суму 19 491 039,19 грн), як попередня оплата за Товар, що постачався у квітні 2020 року.

За правилом першої події (дата списання коштів з рахунку покупця), ТОВ «Імперово Фудз» (Україна) складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму 116 946 235,16 грн. (в т.ч. ПДВ на суму 19 491 039,19 грн.).

Транспортно-експедиторські послуги для ТОВ «Агро Л В Лімітед» надавалися ТОВ «Європа Транс Агро» згідно Договору № 10/04/20-ЕТА від 10.04.2020 за місцями відправки вантажу: Івано-Франківська обл., Тисменицький район, село Загвіздя; Хмельницька обл., Кам`янець-Подільський район, село Гуменці, вулиця Вербецьке шосе, будинок 1; Херсонська обл., Білозерський район, селище Східне; Харківська обл., Нововодолазький район, с. Охоче, вул. Польова, буд. 3; Київська обл., Баришівський район, село Садове; Запорізька обл., Запорізький р-н., селище Відрадне, вул. Перемоги, буд. 3.

Надалі Товар був експортований у Королівство Саудівська Аравія; його реалізація здійснювалася відповідно до Договору № 14/04/2020 від 14.04.2020, укладеного між ТОВ «Агро Л В Лімітед» та Сауді Агрікалчерал енд Лівесток Інвестмент Компані (САЛЖ).

За результатами перевірки податковий орган не підтвердив включення суми ІІДВ у розмірі 19 491 040 грн по взаєморозрахункам з ТОВ «Імперово Фудз» (Україна) бюджетного відшкодування, позаяк встановив певні невідповідності.

Так, ціна товару складає 822,22 грн, в тому числі ПДВ за ящик товару (360 штук яєць); ціна становить еквівалент 30,096 дол. США, розрахований згідно комерційного міжбанківського курсу продажі гривні до долара СШІА на день (закриття), що передує дню, підписання цього Договору. Ціна на свіжі харчові курячі яйця встановлена за 1 ящик товару (360 штук яєць), без поділу на категорії, без зазначеного внутрішнього упакування, по ціні 822,22 грн, в тому числі ПДВ за 1 ящик, що дорівнює 685,18 грн без ПДВ (ПДВ 137,04 грн).

Проте, у податкових та видаткових накладних ціна яєць визначена за 10 штук (упакування не зазначене), яйця поділені на вищу та першу категорії.

Перевіркою встановлено різницю в ціні між ціною, зазначеною в договорі поставки та виданими податковими і видатковими накладними 1433999,44 грн (в т.ч. ПДВ 238999,91 грн).

Товар, отриманий згідно видаткових накладних в квітні 2020 р. експортовані згідно митних декларацій: № UІА500130/2020/213405 від 17.04.2020; № UА500040/2020/204722 від 21.04.2020, № UА500130/2020/214015 від 24.04.2020, № UА500040/2020/205117 від 28.04.2020 в Саудівську Аравію в кількості: Категорія 1 - 59 584 ящ. (21 450,240 тис. шт.) Категорія М - 58 656 ящ. (21 116,160 тис. шт.); всього - 118 240 ящ. (42 566,400 тис. шт.).

В наданих до перевірки актах прийому-передачі товарів не зазначено місця складання актів та адресу фактичного прийому - передачі товарів.

На всіх актах прийому-передачі товарів в графі «Отримав(ла)» зазначено матеріально- відповідальну особу Крук О.М., як представника за довіреністю № 38 від 13.04.2020; проте накази на її відрядження Товариством не видавались, підзвітні кошти їй не виплачувались, заборгованість відсутня;

При співставленні даних товарно-транспортних накладних з наданими до перевірки актами прийому-передачі встановлено, що відвантаження товарів (яєць) від ТОВ «Імперово Фудз» згідно даних ТТН здійснювалась одночасно в декількох областях. Також згідно наданих до перевірки видаткових накладних, актів прийому-передачі та ТТН, ТОВ «Імперово Фудз» відвантажувало (передавало) товар зі складів в день підписання актів прийому-передачі товарів та видаткових накладних представнику перевізника ТОВ «Європа Транс Агро» «Експедитор», одночасно товар передавався представнику Покупця по довіреності Крук О. М. Документи, що підтверджують факт передачі товару на перевезення ТОВ «Європа Транс Агро» від ТОВ «Агро Л В Лімітед» відсутні.

Згідно товарно - транспортних накладних на перевезення товарів (яєць) перевізником є ТОВ «Європа Транс Агро», замовником - ТОВ «Агро ЛВ Лімітед», а вантажовідправником - ТОВ «Імперово Фудз», вантажоодержувачем - ТОВ «Агро ЛВ Лімітед».

Проте, таке суперечить умовам укладеного з Експедитором ТОВ «Європа Транс Агро» договору; згідно цього договору «Замовник» Експедитор після здійсненого перевезення повинен був передати вантаж на контейнерний термінал (морському перевізнику на перевезення).

У наданих до перевірки ТТН в графі Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача) проставлені печатки: ТОВ «Агро Л В Лімітед» (що суперечить умовам укладеного договору з Експедитором ТОВ «Європа Транс Агро»); контейнерний термінал «Тис»; у розділі «Вантажо-розвантажувальні операції», а саме час (год, хв) прибуття / вибуття/простій, операції навантаження/розвантаження, підпис відповідальної особи не заповнені.

Також, в наданих позивачем митних деклараціях №UА500130/2020/213405 від 17.04.2020; №UА500040/2020/204722 від 21.04.2020, №UА500130/2020/214015 від 24.04.2021 № UА500040/2020/205117 від 28.04.2020 відсутні дані у гр. 26 - «Вид транспорту в межах країни» та у гр. 50 - «Принципал» - відомості про перевізника «Експедитора».

Згідно документів, що надавались під час проведення перевірки транспортування яєць відбувалось з місць відправки в різних областях України: (Хмельницька об. Херсонська обл., Харківська обл., Запорізька обл., Івано - Франківська обл., Хмельнипька обл.).

У первинному договорі, укладеному між позивачем та ТОВ «Імперово-Фудз» придбання яєць, відсутня інформація про будь які договірні відносинами між позивачем - продавцем ТОВ «Імперово-Фудз» з власниками цих птахофабриках, на яких відбувалось безпосереднє завантаження в різних містах України.

У п. 3.7 договору, укладеного між Товариством та Сауді Агрікалчераленд Лівесток Інвестмент Комп Вантажовідправником є ТОВ «Імперово - Фудз», згідно ТТН вантажовідправником є ТОВ «Імперово-Фудз», вантажоотримувачем - ТОВ «Агро ЛВ «Лімітед». Оскільки навантаження товару відбувалося зі складів які не належать ТОВ «ІмперовоФудз», фізична його присутність на цих складах відсутня, така інформація про навантажувальні роботи не відповідає дійсності. За змістом договору поставки не видно присутність водія транспортної компанії при прийомі товару.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що товар передавався представнику Товариству у місцях відправки і до Товариства переходило право власності на Товар, а надалі, згідно з даними перевізних документів Товар знову повинен бути переданий ТОВ «Імперово-Фудз» як вантажовідправнику, а надалі останній повинен був передати Товар перевізнику згідно з вимогами цивільного законодавства та законодавства про транспортно-експедиторську діяльність; при тому, що це товариство є вантажовідправником за договором перевезення, укладеним з ТОВ «Агро Л В Лімітед».

За таких умов позивач не надав на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник відповідні первинні документи, а надані документи не є належно оформленими, не містять усіх необхідних реквізитів та містять суперечності між собою, що в сукупності з встановленими обставинами справи дає підстави вважати про неможливість здійснення ним господарських операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання його умов, та не підтверджує беззаперечний факт їх реального вчинення, а тому не може бути підставою для формування Товариством податкового обліку.

З приводу покликань Товариства на те, що окремі дефекти первинних документів, як вважає податковий орган, не можуть свідчити про нереальність господарської операції між позивачем та його контрагентом, якщо інші обов`язкові реквізити, зазначені в таких документах, дають можливість ідентифікувати зміст та обсяг господарських операцій; що місце складання документа адреса фактичної передачі товару не вважається обов`язковим реквізитом первинного документа, відтак, зауваження контролюючого органу з цього приводу є нормативно необгрунтованим, колегія суддів зазначає таке. Вказані вище недоліки та суперечності є суттєвими та такими, що унеможливлюють підтвердження реальності господарських операцій, позаяк суперечать вимогам податкового, цивільного та іншого законодавства, не підтверджують факт їх реального вчинення та можливість їх здійснення за зазначених вище обставин.

З огляду на зазначене, позивачу правомірно відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 19 491 039,55 грн.

Перевіряючи правомірність складення податковим орган податкового повідомлення рішення № від 06.10.2020, судом встановлено, що ТОВ «Агро Л В Лімітед» впродовж січня-лютого 2020 року здійснювало операції з вивезення за межі митної території України сільськогосподарських товарів; за умовами зовнішньо-економічних контрактів Товариства - експорт с/г продукції здійснюється з використанням морського транспорту (морські порти Чорного моря), а продавець (ТОВ «Агро ЛВ Лімітед) зобов`язаний власними силами доставити товар на припортові елеватори Покупців, визначені в контрактах. Факт поставки товару та факт транспортування с/г продукції кінцевим покупцям податковим органом не оспорюється. З цією метою Товариство уклало з ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» Догові з транспортно-експедиційного обслуговування № 19/06/2019 від 19.06.2019.

За цим договором ТОВ «Агро Л В Лімітед» здійснювало компенсацію витрат за простій орендованих вагонів ТОВ «ТЕП ТРАНСКО»; надалі відшкодування наднормового простою вагонів ТОВ «Агро Л В Лімітед» включено до складу податкового кредиту за березень 2020 суму ПДВ 203 571,20 грн по податковій накладній № 96 від 31.03.2020.

За вказаним вище договором ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» (Виконавець) надавав Замовнику транспортно-експедиторські послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, а також їх завантаженням, розвантаженням та здачею вантажоодержувачу, сертифікацією, митним оформленням і відправкою (отриманням) зернових, олійних та інших вантажів, з усіх станцій (на всі станції) Укрзалізниці, зазначених Замовником, а також надавав послуги з перевірки кількості і стану вантажів, зважуванню вантажів, визначення якості вантажу (із залученням спеціалізованих лабораторій), відбору зразків, оплаті мит, зборів та інших витрат, пов`язаних з виконанням митних формальностей, отримання сертифікатів, свідоцтв та інших необхідних документів.

Враховуючи специфіку залізничних перевезень вантажів в Україні (природний монополіст - «Укрзалізниця»), а також обмежену кількість вагонів-зерновозів (особливо в період реалізації врожаю) - Виконавець за заявкою Замовника (Товариства) орендує вагони- зерновози, які подаються під завантаження на елеватор (місце зберігання зерна Товариства), в подальшому завантажений вагон направляється до портового терміналу відповідного морського порту, розвантажується і порожній повертається під наступне завантаження на елеватор (місце зберігання зерна Товариства). Тобто, один вагон-зерновоз використовується тривалий термін та здійснює кілька оборотних рейсів (елеватор-порт-елеватор) по мережі залізниць «Укрзалізниці».

У лютому 2020 року на адресу ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» був скерований лист ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» (вих. № Т260220_1 від 26.02.2026) щодо затримки в доставці вагонів з станцій Козова, Деренівка до станції Чорноморськ-порт «експорт». У зв`язку із введенням Укрзалізницею тимчасових конвенційних обмежень на відправку зерна на адресу операторів - Миколаївського порту, а також Одеського припортового заводу, загалом, обмеження були введені по припортових станціях: Миколаїв-Вантажний (експорт); Жовтнева (експорт; Чорноморська (експорт для ОПЗ), доставка та вивантаження вагонів у визначені у заявці Товариства строки виявилася неможливою. Ці обмеження фактично призвели до збільшення кількості днів на шляху прямування до пункту призначення з причин, що не залежали ні від волі Виконавця, ні Замовника, а ініційовані зі сторони Укрзалізниці. Згідно проведеного ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» розрахунку вартість компенсаційний витрат за простій вагонів становила 1 221 427,20 грн, в т.ч. ПДВ на суму 203 571,20 грн.

31 березня 2020 року ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» та ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» узгодили та підписали Акт надання послуг № 138 на суму ПДВ на суму 203 571,20 грн, що підтверджує факт компенсації Товариством вартості простою орендовані вагонів зі станцій Козова, Деренівка до станції Чорноморськ-порт «експорт», відповідно до п. 5.12 Договору від 19.06.2019 року № 19/06/19. За наслідками складення цього акта ТОВ ТРАНСКО» складено та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну № 96 від 31.03.2020.

Однак, за результатами перевірки було встановлено, що відповідно до п. 3.1 «Порядок розрахунків та договірна ціна» Договору договірна вартість транспортно - експедиційних послуг складається в тому числі і з вартості оренди вагонів, розрахованої з кількості діб пробігу вагона з пункту відвантаження вантажу до місця призначення та його повернення елеватор Замовника під наступне навантаження.

Відповідно до положень пункту 5.12 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 01.10.2019 до Договору від 19.06.2019 №312-1 КАИ) «У разі простою залізничних вагонів в Пункті відвантаження (п.2.2.1) або Пункті розвантаження, згідно заявці Замовника та залізничній накладній, більше 24 годин з вини Замовника або Пункту розвантаження відповідно, Виконавець має право на відшкодування документально підтверджених збитків понесених починаючи з 25-ї години простою. В разі затримки слідування вагонів на шляху прямування до Пункту розвантаження, який був вказаний Замовником в заявці, з причин неготовності вивантаження вагонів, обмеження переробної спроможності станції примикання Пункту призначення з боку Укрзалізниці, зміна маршруту прямування вагонів, залишення вагонів на підходах до станції призначення, внаслідок зайнятості приймальних колій станції, Виконавець має право на відшкодування наднормативного простою вагонів, в розмірі фактичної кількості вагоноднів, яка перевищує розрахункову. Оплата таких витрат здійснюється Замовником на підставі окремого рахунку, підтвердженого даними дислокації вагонів за звітний період».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зазначений пункт включено у розділ 5 «Відповідальність Сторін» Договору від 19.06.2019 № 312-1 КАИ, яким сторони передбачили умови відповідальності Замовника та Виконавця один перед одним за невиконання, несвоєчасне або неналежне здійснення своїх зобов`язань за Договором, а також порядок компенсації/відшкодування збитків, що несе кожна зі сторін під час виконання зобов`язань, визначених умовами Договору.

Тобто, збільшення кількості днів використання/простою вагонів відбулось в результаті незалежних ні від Перевізника, ні від Замовника обставин, а тому така компенсація не може розглядатись як відшкодування збитків в розумінні норм Господарського кодексу України, оскільки понесені перевізником витрати не зумовлені дією (бездіяльністю) ТОВ «Агро Л В Лімітед».

Такі витрати, окрім того, не пов`язані з господарською діяльністю Товариства, оскільки за змістом самого договору віднесені до розділу відповідальності, та, як наслідок, не можуть бути віднесені до сум, які формують для суб`єкта господарювання можливість зменшення об`єкта оподаткування, а є санкціями, щодо невиконання умов договору та не відносяться до витрат з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України. Також, такі витрати не є витратами по забезпеченню виконання складових частин загального обсягу транспортно-експедиторських послуг, а тому, на переконання суду апеляційної інстанції, не є складовою частиною вартості послуги, витрати з постачання якої можуть бути віднесені позивачем до податкового кредиту.

Також судом першої інстанції не враховано, що простій вагонів слід було оформляти відповідними первинними документами, зокрема відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, № 113 у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Такого акта, який детально відображав би дату, час, місце простою, причину, з якого було б видно які збитки поніс перевізник за простій, що відбувся не з його вини, перевізник ТОВ «ТЕП Транско» не склав.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача про те, що вказані Правила не поширюються на спірні правовідносини, позаяк послуги надавались приватним рухомим складом, позаяк ці Правила регламентують порядок оформлення первинних документів та фіксування фактів затримки вагонів, в тому числі на шляху їх слідування до станції призначення при перевезенні залізничним транспортом.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Офісу Великих платників податків ДПС від 17.08.2020 № в частині суми 19 491 039 грн 55 коп. та визнання протиправним і скасування податкове повідомлення-рішення Офісу Великих платників податків ДПС від 06.10.2020 № в частині суми 203 571 грн 20 коп. А тому в цій частині податкові повідомлення-рішення необхідно скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позову Товариства про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Що стосується доводів апелянтів на пропущення строків звернення позивача до суду із цим позовом, то такі є безпідставними, що детально викладено у постанові Верховного Суду від 20 серпня 2021 року у справі № 380/10381/20, а відтак додаткового аналізу не потребують.

Відповідно до часткового задоволення позовних вимог, з урахуванням приписів статті 139 КАС України, необхідно змінити розподіл судових витрат і змінити в абзацах шостому і сьомому резолютивної частини рішення цифри «14 908 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісім) грн 94 коп.» цифрами «12 958 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 86 коп.».

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про частково неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року в адміністративній справі № 380/11576/20 в частині:

- визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Офісу Великих платників податків ДПС від 17.08.2020 № , в частині суми 19 491 039 (дев`ятнадцять мільйонів чотириста дев`яносто одна тисяча тридцять дев`ять) грн 55 коп.;

- визнання протиправним і скасування податкове повідомлення-рішення Офісу Великих платників податків ДПС від 06.10.2020 № , в частині суми 203 571 (двісті три тисячі п`ятсот сімдесят одна) грн 20 коп.,

скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро ЛВ Лімітед» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в цій частині відмовити.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року в адміністративній справі № 380/11576/20 залишити без змін.

Змінити в абзацах шостому і сьомому резолютивної частини Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року в адміністративній справі № 380/11576/20 цифри «14 908 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісім) грн 94 коп.» цифрами «12 958 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 86 коп.».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Постанова складена у повному обсязі 31 грудня 2021 року.