Справа № 640/18385/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року м. Київ № 640/18385/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюромакс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Нортлейк" про визнання недійсним договору,

установив:

07.11.2018 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюромакс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Нортлейк" про визнання недійсним правочину, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бюромакс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нортлейк", на підставі якого складено податкові накладні від 21.05.2018 №4, від 17.05.2018 №57, від 18.05.2018 №56, від 25.05.2018 №59, від 21.05.2018 №55 та від 30.05.2018 №58.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що відповідно до виписаних ТОВ "Бюромакс" податкових накладних від 21.05.2018 №4, від 17.05.2018 №57, від 18.05.2018 №56, від 25.05.2018 №59, від 21.05.2018 №55 та від 30.05.2018 №58 задокументовано постачання товарів від ТОВ "Бюромакс" до ТОВ "Нортлейк". Вказані податкові накладні підписані директором ТОВ "Бюромакс" ОСОБА_1 .

Разом з цим, вироком Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2018 у справі №757/26941/18-к ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358 КК України. Встановлено, що 18.09.2017 ОСОБА_1 підписав Договір купівлі продажу частки статутного (складеного) ТОВ «Бюромакс» (), яким уповноважив невстановлених слідством осіб від свого імені на реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, при цьому не маючи наміру на реєстрацію СГД та зайняття підприємницькою діяльністю, чим здійснив підроблення офіційних документів. Підписання ОСОБА_1 . Договору купівлі-продажу та реєстраційних документів ТОВ «Бюромакс» (), дало змогу невстановленим слідством особам здійснювати незаконну діяльність, в тому числі: укладати правочини з суб`єктами господарювання - резидентами України, які в свою чергу не мали на меті настання реальних наслідків, користуватися печатками підприємств, прикриваючись фактом державної реєстрації вказаного товариства, використання банківських рахунків підприємств, здійснювати перерахування безготівкових грошових коштів по рахункам підприємств, формувати податкові зобов`язання та податковий кредит, що в свою чергу є фіктивним підприємством.

З урахуванням викладеного, позивач зазначає, що статус фіктивного підприємництва несумісний з легальною підприємницькою діяльністю та вважає наявними підстави для визнання недійсним правочину, укладеного між ТОВ "Бюромакс" та ТОВ "Нортлейк", на підставі якого складено податкові накладні від 21.05.2018 №4, від 17.05.2018 №57, від 18.05.2018 №56, від 25.05.2018 №59, від 21.05.2018 №55 та від 30.05.2018 №58.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2018 відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюромакс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Нортлейк" належним чином засвідчену копію укладеного правочину, на підставі якого складено податкові накладні від 21.05.2018 №4, від 17.05.2018 №57, від 18.05.2018 №56, від 25.05.2018 №59, від 21.05.2018 №55 та від 30.05.2018 №58.

Копію вказаної ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2018 направлено судом на зареєстровані адреси ТОВ "Бюромакс" та ТОВ "Нортлейк", однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідачі не подали відзиву на позовну заяву.

Керуючись нормою частини п`ятої статті 262 КАС України, суд здійснював розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

Відповідно до виписаних ТОВ "Бюромакс" податкових накладних від 21.05.2018 №4, від 17.05.2018 №57, від 18.05.2018 №56, від 25.05.2018 №59, від 21.05.2018 №55 та від 30.05.2018 №58 задокументовано постачання товарів від ТОВ "Бюромакс" до ТОВ "Нортлейк".

Вказані податкові накладні підписані директором ТОВ "Бюромакс" ОСОБА_1 .

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2018 у справі №757/26941/18-к ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358 КК України. Встановлено, що 18.09.2017 ОСОБА_1 підписав Договір купівлі продажу частки статутного (складеного) ТОВ «Бюромакс» (), яким уповноважив невстановлених слідством осіб від свого імені на реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, при цьому не маючи наміру на реєстрацію СГД та зайняття підприємницькою діяльністю, чим здійснив підроблення офіційних документів. Підписання ОСОБА_1 . Договору купівлі-продажу та реєстраційних документів ТОВ «Бюромакс» (), дало змогу невстановленим слідством особам здійснювати незаконну діяльність, в тому числі: укладати правочини з суб`єктами господарювання - резидентами України, які в свою чергу не мали на меті настання реальних наслідків, користуватися печатками підприємств, прикриваючись фактом державної реєстрації вказаного товариства, використання банківських рахунків підприємств, здійснювати перерахування безготівкових грошових коштів по рахункам підприємств, формувати податкові зобов`язання та податковий кредит, що в свою чергу є фіктивним підприємством.

З огляду на наявність вказаного вироку та установлені ним обставини, позивач звернувся із цим позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

За приписами підпункту 20.1.30 пункту 20.1 частини 20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Правовою підставою позову ГУ ДФС вказало частину третю статті 228 Цивільного кодексу України (ЦК України), якою встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсним правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то, при наявності умислу в обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами, - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Так, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (частина перша статті 228 ЦК України).

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частина друга статті 228 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (ЦК України) встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Положеннями статті 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частина друга цієї статті).

Встановлюючи правовий наслідок правочину, який вчинено без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, частина третя статті 208 ЦК України, так само, як і інші правові норми, не визначають ознаки такого правочину. До кола таких правочинів належать, зокрема правочини, які вчинені з метою ухилення від оподаткування, отримання незаконної податкової вигоди (наприклад, у вигляді податкового кредиту). Обов`язок довести перед судом, що правочин вчинено з такою метою, в силу норми частини першої статті 77 КАС України лежить на позивачеві.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд і у постанові від 14.02.2020 у справі №640/18643/18.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Варто також зазначити, що зміст наведених вище норм свідчить про те, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо) сторонами правочину або однією зі сторін й повинна бути встановлена лише вироком суду, постановленим у кримінальній справі, що відповідає частині першій статті 62 Конституції України.

Такий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 08.08.2019 у справі №2а-12868/12/2670.

Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У справах №21-5332а15, №21-1318а16, №21-2430а16 Верховний Суд України зазначив, що обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким директора підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 205 Кримінального кодексу України, не може бути неврахованою судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила зазначений злочин, з нереабілітуючих підстав.

Доводячи, що правочин, укладений між ТОВ "Бюромакс" до ТОВ "Нортлейк", порушує публічний порядок, що не відповідає інтересам держави і суспільства, та має бути визнаний недійсними в судовому порядку (зокрема свідчить про недоотримання бюджетом коштів), позивач посилався на вирок Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2018 у справі №757/26941/18-к, яким директора ТОВ "Бюромакс" ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого, зокрема, частиною першою статті 205-1 КК України.

За даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_1 є директором ТОВ "Бюромакс" з 08.08.2017 по даний час.

Проаналізувавши зазначені обставини, встановлені вироком Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2018 у справі №757/26941/18-к, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не мав жодного правового відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ "Бюромакс", і, відповідно, у травні 2018 року не міг підписувати податкові накладні від 21.05.2018 №4, від 17.05.2018 №57, від 18.05.2018 №56, від 25.05.2018 №59, від 21.05.2018 №55 та від 30.05.2018 №58.

Суд також зазначає, що з метою забезпечення дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи та враховуючи висновки Верховного Суду, висловлені зокрема у постанові від 29.09.2021 у справі №826/9419/17, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2018 витребувано у ТОВ "Бюромакс" та ТОВ "Нортлейк" належним чином засвідчену копію укладеного правочину, на підставі якого складено податкові накладні від 21.05.2018 №4, від 17.05.2018 №57, від 18.05.2018 №56, від 25.05.2018 №59, від 21.05.2018 №55 та від 30.05.2018 №58.

Разом з цим, вимоги ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2018 відповідачами не виконані. Тому, суд вважає, що вжив усіх можливих заходів для дослідження копію укладеного правочину, на підставі якого складено податкові накладні від 21.05.2018 №4, від 17.05.2018 №57, від 18.05.2018 №56, від 25.05.2018 №59, від 21.05.2018 №55 та від 30.05.2018 №58.

При цьому, суд зауважує, що існування відповідного правочину підтверджується складанням ТОВ "Бюромакс" на його підставі податкових накладних від 21.05.2018 №4, від 17.05.2018 №57, від 18.05.2018 №56, від 25.05.2018 №59, від 21.05.2018 №55 та від 30.05.2018 №58. Водночас, неможливість безпосереднього дослідження вказаного правочину судом не може нівелювати його зміст та наслідки.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що правочин, на підставі якого складено податкові накладні від 21.05.2018 №4, від 17.05.2018 №57, від 18.05.2018 №56, від 25.05.2018 №59, від 21.05.2018 №55 та від 30.05.2018 №58, не відповідає інтересам держави і суспільства, тому наявні підстави для визнання такого правочину недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог, а відповідачами не надано належних та достатніх доказів й обґрунтувань протилежного, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 КАС України, суд зазначає, що відповідно до частини другої цієї статті при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивачем не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Головного управління ДПС у місті Києві задовольнити.

Визнати недійсним договір від 22.05.2015 №146 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бюромакс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нортлейк", на підставі якого Товариством з обмеженою відповідальністю "Бюромакс" складено податкові накладні від 21.05.2018 №4, від 17.05.2018 №57, від 18.05.2018 №56, від 25.05.2018 №59, від 21.05.2018 №55 та від 30.05.2018 №58.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ВП 44116011).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бюромакс" (місцезнаходження юридичної особи: 03680, місто Київ, вулиця Святошинська, будинок 34; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 41509826).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нортлейк" (місцезнаходження юридичної особи: 04655, місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 72, приміщення 328; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 40044609).

Суддя О.М. Чудак