Справа № 140/10358/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2022 року ЛуцькСправа № 140/10358/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - ГУ ПФУ в Миколаївській області, відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - ГУ ПФУ в Луганській області, відповідач 3) про визнання протиправними та скасування рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 18 червня 2021 року №87 та рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 20 липня 2021 року №87 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), з дня досягнення пенсійного віку, а саме з 14 березня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року на посаді продавця у фірмі «Віктор», з 20 червня 1993 року по 13 березня 1995 року на посаді страхового агента у Волинській філії страхового акціонерного товариства «Саламандра» з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року на посаді оператора магазину «Фуджі - Центр» у товаристві з обмеженою відповідальністю комерційна фірма «Вікторія».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 після досягнення 60 років звернувся у відділ обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ у Волинській області за консультацією щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV.

Після перевірки документів відповідач 1 повідомив, що у позивача недостатньо страхового стажу для призначення пенсії за віком та можливо докупити страховий стаж шляхом добровільної участі в системі загальнообов`язкового соціального страхування, тобто одноразово сплатити єдиний внесок у сумі 998,00 грн за попередні періоди, в яких він не підлягав загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. ОСОБА_1 сплачено вказану суму на рахунок відповідача 1, що підтверджується квитанцією від 18 березня 2021 року №206, однак, заяву про призначення пенсії у нього не прийняли та повідомили, що необхідно надати додаткові документи для призначення пенсії за віком.

Позивач 11 червня 2021 року (в трьох місячний термін) подав заяву про призначення пенсії та відповідні документи про страховий стаж та заробітну плату, однак, отримав рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії від 18 червня 2021 року №87, яке мотивовано тим, що його страховий стаж становить 26 років 11 місяців, а для призначення пенсії за віком необхідно 28 років страхового стажу і позивач матиме право на пенсійну виплату 14 березня 2024 року. До страхового стажу не враховано періоди роботи з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року, оскільки зміни в трудову книжку внесені з порушенням пунктом 2.10. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58) та з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року, оскільки в запису про звільнення відсутня відповідальна особа, яка засвідчила запис.

Позивач 12 липня 2021 року повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії та надав всі документи, у тому числі довідку від 08 липня 2021 року №1, яка видана приватною фірмою «Віктор плюс», про підтвердження того, що він дійсно працював з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року продавцем у фірмі «Віктор», в якій дати прийняття та звільнення з роботи, дати та номери наказів співпадають з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 22 березня 1979 року.

Однак, рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 20 липня 2021 року №87 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що страховий стаж вже становить 26 років 10 місяців 24 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 20 червня 1993 року по 13 березня 1995 року у зв`язку з порушенням Інструкції №58, а саме запис про період роботи перервано записом про період роботи з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року. Одночасно було повідомлено про необхідність додаткової перевірки довідки від 05 жовтня 1998 року №149 за період роботи з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року у зв`язку з відсутністю даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач вказує, що документи, які подавалися до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії вивчені спеціалістами сервісного центру не в повному обсязі та зауважень, які викладені у рішеннях про відмову у призначенні пенсії, при подачі документів не було. Вказані дії відповідачів свідчать про затягування часу, оскільки ним вже пропущено трьохмісячний термін для повторного звернення за призначенням пенсії. Позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Волинській області ще у березні 2021 року, тобто після досягнення пенсійного віку, щоб перевірити всі документи, які необхідні для призначення пенсії за віком та його запевнили, що всі документи подані в повному обсязі, пенсія за віком буде призначена з 14 березня 2021 року. ОСОБА_1 досяг пенсійного віку, на даний час не працює інших доходів не отримує.

З наведених підстав уважає, рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV від 18 червня 2021 року №87, яке винесене ГУ ПФУ в Миколаївській області та від 20 липня 2021 року №87, яке винесене ГУ ПФУ в Луганській області протиправними та такими, що грубо порушують його законні права та інтереси, з огляду на що просить позов задовольнити повністю.

У відзиві на позовну заяву від 03 листопада 2021 року №0300-0802-5/44759, ГУ ПФУ у Волинській області позовних вимог не визнало, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 11 червня 2021 року звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії відповідно до Закону №1058.

На виконання постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16 лютого 2021 року за №339/35961, якою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року №1566/11846, органи Пенсійного фонду України застосовують екстериторіальний принцип призначення та перерахунку пенсій.

Принцип екстериторіальності передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсій та прийняття відповідних рішень структурними підрозділами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Таким чином, після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Миколаївській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву та прийнято рішення за результатами розгляду такої заяви.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18 червня 2021 №7 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач 12 липня 2021 року повторно звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії та за принципом екстериторіальності для розгляду його заяви та винесення рішення про призначення/відмову у призначені пенсії визначено ГУ ПФУ в Луганській області

Рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 20 липня 2021 року №7 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Враховуючи вище, звертає увагу суду, що вимога позивача щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати пенсію не підлягає задоволенню, оскільки заява та подані документи відповідачем 1 не розглядалися та рішення про відмову у призначенні пенсії не приймалися.

З урахуванням зазначеного ГУ ПФУ у Волинській області просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 106-108).

Представник ГУ ПФУ у Луганській області у відзиві на позовну заяву від 12 листопада 2021 року №1200-0803-7/50045 позовних вимог не визнав та зазначив, що 12 липня 2021 року ОСОБА_1 особисто звернувся до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області із заявою про призначення пенсії відповідно статті 26 Закону №1058-ІV. З урахуванням норм Порядку №22-1 органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено ГУ ПФУ в Луганській області.

Пунктом 1 статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу в 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

За нормами пункту 2 статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 3 1 грудня 2024 року - від 21 до 31 років.

За результатом розгляду наданих документів встановлено, що ОСОБА_1 на дату звернення досяг 60 років та має загальний страховий стаж 26 років 10 місяців 24 дні.

Рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 20 липня 2021 року №87 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

До страхового стажу не зараховано період роботи за трудової книжкою від 22 березня 1979 НОМЕР_1 з 20 червня 1993 року по 13 березня 1995 року через порушення вимог Інструкції, а саме в трудовій книжці між записом про призначення в 20 червня 1993 року та записом про звільнення з роботи 13 березня 1995 року наявний запис, за період роботи з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року.

Звертає увагу, що при визначенні права на пенсію ОСОБА_1 періоди роботи з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року на посаді продавця у фірмі «Віктор», з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року на посаді оператора магазину «фуджі Центр» у товаристві з обмеженою відповідальністю комерційна фірма «Вікторія» зараховані до страхового стажу позивача ГУ ПФУ в Луганській області.

Вважає, шо факт порушення відповідачем чим ного законодавства в межах спірних правовідносин відсутній, оскільки законодавством чітко визначено процедуру, за якою провадиться призначення, перерахунок пенсії, а тому покладення обов`язку на відповідача діяти не у відповідності до Порядку, означає спонукання до порушень способу, то визначений законодавством.

З наведених підстав представник відповідача 2 просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі (арк. спр. 136-140).

У відзиві на позовну заяву від 23 листопада 2021 року №0300-0802-5/44759, представник ГУ ПФУ у Миколаївській області позовних вимог не визнав, з тих підстав, що 11 червня 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV та з урахуванням норм Порядку №22-1, органом, що призначає пенсію за заявою позивача про призначення пенсії, визначено ГУ ПФУ в Миколаївській області.

За наслідками розгляду заяви позивача від 11 червня 2021 року ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення від 18 червня 2021 року №87 про відмову в призначенні пенсії за віком. На дату звернення із заявою про призначення пенсії Позивач досяг 60 років. Необхідний страховий стаж відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV становить 28 років. Страховий стаж позивача становить 26 років 11 місяців.

До страхового стажу ОСОБА_1 не враховано періоди трудової діяльності з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року, в зв`язку з тим, що в трудову книжку внесені зміни з порушенням пункту 2.10 Інструкції № 58.

Не враховано також період трудової діяльності з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року так як в порушення вказаної Інструкції №58 в запису про звільнення позивача відсутня відповідальна особа, яка засвідчила запис.

Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

На підставі зазначеного, представник відповідач 3 уважає, що відсутні підстави для зарахування вказаних періодів роботи до трудового стажу позивача, а тому рішення від 18 червня 2021 року №87 про відмову в призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу є правомірним, з огляду на що просить в задоволенні адміністративного позову відмовити (арк. спр. 177-180).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 100-101).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою від 11 червня 2021 про призначення пенсії за віком (арк. спр. 25, 79, 114-117).

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення від 18 червня 2021 року №87 про відмову в призначенні пенсії за віком, яке мотивоване тим, що необхідний страховий стаж відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV становить 28 років, натомість страховий стаж позивача становить 26 років 11 місяців, оскільки до такого стажу не враховано періоди трудової діяльності з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року, в зв`язку з тим, що в трудову книжку внесені зміни з порушенням пункту 2.10 Інструкції № 58 та з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року, оскільки в запису про звільнення позивача відсутня відповідальна особа, яка засвідчила запис (арк. спр. 26, 80).

Позивач 12 липня 2021 року повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком (арк. спр. 27, 81, 118-119).

Рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 20 липня 2021 року №87 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із тим, що його страховий стаж 26 років 10 місяців 24 дні, так як до такого стажу не зараховано періоди роботи з 20 червня 1993 року по 13 березня 1995 року зазначений в трудовій книжці у зв`язку із порушення вимог Інструкції №58, а саме запис про період роботи перервано записом про період роботи з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року та зазначено про необхідність додаткової перевірки довідки від 05 жовтня 1998 року №149 за період роботи з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року у зв`язку із відсутністю даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (арк. спр. 28, 82).

Позивач не погоджуючись із прийнятими рішеннями пенсійного органу щодо відмови в призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу періоди роботи з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року на посаді продавця у фірмі «Віктор», з 20 червня 1993 року по 13 березня 1995 року на посаді страхового агента у Волинській філії страхового акціонерного товариства «Саламандра» та з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року на посаді оператора магазину «Фуджі - Центр» у товаристві з обмеженою відповідальністю комерційна фірма «Вікторія», звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон №1058-I.

Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України (стаття 81 Закону №1788-ХІІ).

Відповідно до частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг 60-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, право на призначення пенсії за віком позивач набуває за наявності страхового стажу не менше 28 років.

Разом з тим, відмовляючи у призначення позивачу пенсії за віком пенсійний орган, не зарахував до трудового стажу період роботи з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року на посаді продавця у фірмі «Віктор», з 20 червня 1993 року по 13 березня 1995 року на посаді страхового агента у Волинській філії страхового акціонерного товариства «Саламандра» та з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року на посаді оператора магазину «Фуджі - Центр» у товаристві з обмеженою відповідальністю комерційна фірма «Вікторія» у зв`язку із недоліками у заповненні трудової книжки.

Згідно вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до вимог пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку №637 обумовлено, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як установлено судом згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 позивач 30 вересня 1991 року був зарахований у фірму «Віктор» на посаду продавця та 25 березня 1993 року був звільнений з вказаної посади за власним бажання згідно із статтею 38 КЗпП України; 20 червня 1993 року позивач прийнятий на посаду страхового агента Волинській філії САТ «Саламандра» та 13 березня був звільнений на посади за власним бажання згідно із статтею 38 КЗпП України; з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року працював на посаді оператора магазину «Фуджі - Центр» у товаристві з обмеженою відповідальністю комерційна фірма «Вікторія». Вказані записи трудової книжки про прийом на роботу та звільнення із роботи скріплено печатками відповідних підприємств, зазначено дати відповідних наказів (арк. спр. 15-21).

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до пункт 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

За змістом абзацу першого частини другої статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

На думку суду, відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказані висновки суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17, від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року справі №127/9055/17.

Слід зазначити, наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року справі №127/9055/17.

Суд також враховує, що позивач вживав заходи для підтвердження спірного трудового стажу, зокрема надав довідку Приватної фірми «Віктор плюс» (яка є правонаступником фірми «Віктор» від 28 липня 2021 року №1, яка видана ОСОБА_1 в підтвердження того, що він дійсно працював в період 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року на посаді продавця у фірмі «Віктор», яка містить також реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи (арк. спр. 29).

Також пенсійному органу було надано накази ТзОВ комерційна фірма «Вікторія» від 04 січня 1998 року №1 та від 05 жовтня 1998 року №45 про прийняття на роботу позивача у даній юридичній особі на посаду оператора магазину « Фуджі-Центр » та звільнення з вказаної посади у зв`язку із переходом на роботу у ТзОВ «Вікторія-Фуджі-Центр» з 06 жовтня 1998 року (арк. спр. 34-35).

Вказані обставини підтверджуються також довідкою ТзОВ комерційна фірма «Вікторія» від 05 жовтня 1998 року №149 та від 07 вересня 2021 року №1 (арк. спр. 36-37).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі дій щодо незарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи та прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи приписи пункту 1 статті 45 Закону №1058-ІV, факт первинного звернення позивача із заявою про призначення пенсії 11 червня 2021 року (тобто в межах трьохмісячного строку з дня досягнення особою пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 ), суд уважає, що з метою належного захисту порушених прав, пенсійний орган належить зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 14 березня 2021 року, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом прийняття судом про протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 18 червня 2021 року №87 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 20 липня 2021 року №87 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області (територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача) призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року на посаді продавця у фірмі «Віктор», з 20 червня 1993 року по 13 березня 1995 року на посаді страхового агента у Волинській філії страхового акціонерного товариства «Саламандра» та з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року на посаді оператора магазину «Фуджі - Центр» у товаристві з обмеженою відповідальністю комерційна фірма «ВІКТОРІЯ».

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із платіжними дорученнями від 21 вересня 2021 року №6300-1573-0487-2304 на суму 908,00 грн та від 13 жовтня 2021 року №3552-1595-4383-8119 на суму 908,00 грн за подання адміністративного позову у даній справі ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в загальній сумі 1816,00 грн (арк. спр. 14, 53-54), який зарахований до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджується відповідними виписками (арк. спр. 45, 99).

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області та ГУ ПФУ в Луганській області (якими були винесені оскаржувані рішення про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком) необхідно стягнути судовий збір по 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) з кожного.

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правничої допомоги від 16 вересня 2021 року №16/09/21-1, акт приймання-передачі наданих послуг від 20 вересня 2021 року відповідно до вказаного договору, звіт про виконання договору від 20 вересня 2021 року про надання правничої допомоги від 16 вересня 2021 року №16/09/21-1 (арк. спр. 40-43).

Відповідно до пункту 1.1. договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу у справі до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи, в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що кількість та вид послуг будуть вказуватись в акті прийому-здачі виконаних робіт та звіті про виконання договору про надання правничої допомоги.

Згідно із актом приймання-передачі наданих послуг від 20 вересня 2021 року та звітом звіт про виконання договору від 20 вересня 2021 року, позивачу надано наступні послуги: надання правової інформації, консультацій, роз`яснень з питань правомірності винесення ГУ ПФУ у Волинській області рішень від 18 червня 2021 року №87 та від 20 липня 2021 року №87 про відмову у призначенні пенсії за віком - 500,00 грн (з розрахунку 1000,00 за 1 годину та 0,5 год витраченого часу); складання, формування позовної заяви про визнання протиправними та скасування рішень ГУ ПФУ у Волинській області рішень від 18 червня 2021 року №87 та від 20 липня 2021 року №87 про відмову у призначенні пенсії за віком; про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, з 14 березня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року на посаді продавця у фірмі «Віктор», з 20 червня 1993 року по 13 березня 1995 року на посаді страхового агента у Волинській філії страхового акціонерного товариства «Саламандра» з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року на посаді оператора магазину «Фуджі - Центр» у товаристві з обмеженою відповідальністю комерційна фірма «Вікторія» - 2000,00 грн (з розрахунку 1000,00 за 1 годину та 2 год витраченого часу)

Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

ГУ ПФУ у Волинській області у відзиві на позовну заяву від 03 листопада 2021 року №0300-0802-5/44759 заперечує проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн з відсутністю в діях відповідача 1 факту протиправних дій/бездіяльності (арк. спр. 106-108).

Представник ГУ ПФУ у Луганській області у відзиві на позовну заяву від 12 листопада 2021 року №1200-0803-7/50045 вказує, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу с неспіввісними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, тому не піддягають задоволення, оскільки спірні правовідносини у даній справі не є новими у судовій практиці, а тому, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу (арк. спр. 136-140).

У відзиві на позовну заяву від 23 листопада 2021 року №0300-0802-5/44759, представник ГУ ПФУ у Миколаївській області уважає, шо вимога позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 2500.00 грн є неспівмірною та завищеною, з огляду на те, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (арк. спр. 177-180)

Стосовно посилань представника відповідача 3 на те, що на час подання даної позовної заяви позивачем не здійснено витрат за надання правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Пунктами 4.1., 4.2. договір про надання правничої допомоги від 16 вересня 2021 року №16/09/21-1 передбачено, що за правничу допомогу клієнт оплачує винагороду в розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок). Розрахунки за виконану роботу здійснюються клієнтом у безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на рахунок адвокатського об`єднання протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Враховуючи умови укладеного договору та приписи частини сьомої статті 139 КАС України, суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19, де аналізувалися аналогічні положення ЦПК України, суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Також, висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі №922/445/19.

Тобто, факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі. №160/12268/19, від 29 жовтня 2020 року в справі №686/5064/20, від 04 червня 2021 року в справі №160/13273/19.

Отже, доводи пенсійного органу про необхідність відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що дана справа є спором немайнового характеру незначної складності та провадження здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи.

Окрім того, спірні правовідносини регулюється нормами Закону №1058-ІV та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, не передбачають.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Верховний Суд в постановах від 22 грудня 2020 року по справі №520/8489/19, від 07 травня 2020 року по справі №320/3271/19, від 10 березня 2020 року по справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідачів щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи незначну складність справи заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами немайнового характеру, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів є сума 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок) по 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок) з ГУ ПФУ в Миколаївській області та ГУ ПФУ в Луганській області (якими були винесені оскаржувані рішення про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком). Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Керуючись статтями 243-246, 255, 257, 262, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Морехідна, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 13844159), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, 9, ідентифікаційний код юридичної особи 21782461) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18 червня 2021 року №87 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 20 липня 2021 року №87 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 14 березня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 30 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року на посаді продавця у фірмі «Віктор», з 20 червня 1993 року по 13 березня 1995 року на посаді страхового агента у Волинській філії страхового акціонерного товариства «Саламандра» та з 04 січня 1998 року по 05 жовтня 1998 року на посаді оператора магазину «Фуджі - Центр» у товаристві з обмеженою відповідальністю комерційна фірма «Вікторія».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) та витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) та витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 04 січня 2022 року.