Справа № 640/23213/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року м. Київ № 640/23213/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (далі - Відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо прийняття рішення номер 1867 від 01.10.2019 про відмову в оформлення (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реквізити національного паспорту НОМЕР_1 );

- скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області номер 1867 від 01.10.2019 про відмову в оформлення (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реквізити національного паспорту НОМЕР_1 );

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 22 квітня 2011 року громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реквізити національного паспорту НОМЕР_1 ).

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.08.2019 позивач звернувся з заявою та доданими документами до відповідача щодо обміну посвідки на постійне проживання по досягненню 45 років, проте відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позов заперечив, зазначаючи, що позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, оскільки відсутні підстави для надання дозволу на імміграцію, а саме, донька позивача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) набула громадянство України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином від 24.03.2016 № 458/2016.

Також відповідачем подано копію особової справи позивача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином Республіки Білорусь, приїхав в Україну у 2002 році, має у власності квартиру у м. Києві, в якій проживає та зареєстрований зі своєю сім`єю, одружений на громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_3 , має трьох дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Донька ОСОБА_2 , народилась на території України у місті Києві 07.12.2009 та зареєстрована Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Рішенням ВГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 19.11.2010 щодо розгляду матеріалів громадянки Білорусії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію" та пункту 2 підпункту 4, пункту 3 підпункту 3 Порядку формування квоти імміграції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, громадянці Білорусії ОСОБА_2 (дочці Позивача) було надано дозвіл на імміграцію в Україну від 19.11.2010 № 46/1486, а також вказану особу документовано безстроковою посвідкою на постійне проживання в Україні для іноземця серія НОМЕР_3 від 24.02.2011.

Згідно з довідкою № 458/2016 від 24.03.2016 ОСОБА_2 (донька Позивача), за рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, на підставі частини третьої статті 8 Закону України "Про громадянство України", набула громадянства України та з 14.03.2016 є громадянкою України.

Оскільки донька Позивача ОСОБА_2 народилась на території України, 19.10.2010 він звернувся до УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві зі заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно з повідомленням Управління Служби безпеки України у м. Києві від 22.11.2010 № 67640 підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію" громадянину Білорусії ОСОБА_1 , - відсутні.

Згідно з даними Державної прикордонної служби України від 06.12.2010 № 0.254-19980/0/06-10 станом на 02.12.2010 інформація, зокрема про Позивача у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну - відсутня.

Рішенням УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві від 21.03.2011 щодо розгляду матеріалів громадян Білорусії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" та пункту 3 підпункту 1 Порядку формування квоти імміграції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, громадянам Білорусії ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (Позивачу) та ОСОБА_4 надано дозвіл на імміграцію в Україну, а також вказаних осіб документовано посвідкою на постійне проживання в Україні для іноземця.

УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві 21.03.2011 видано Позивачу дозвіл на імміграцію в Україну № 11/121983, дійсний до 21.03.2012. Також Позивачу було видано 22.04.2011 тимчасову посвідку на проживання серії НОМЕР_2 , дійсну безстроково.

У зв`язку з досягненням 45-річного віку 22.08.2019 Позивач звернувся до Відповідача із заявою-анкетою № 232087000 щодо обміну посвідки на постійне проживання, за результатами розгляду якої Відповідачем було оформлено 28.11.2019 висновок про перевірку законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 , яким встановлено, що рішення УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві від 21.03.2011 суперечить вимогам імміграційного законодавства (оскільки донька іноземця була неповнолітньою, заява в установленому поряду не могла бути оформлена відповідно до вимог пункту 6 частини сьомої статті 9 Закону України "Про імміграцію"; отримати дозвіл на імміграцію в Україну особа віком до 10 років могла тільки спільно з батьками, а не самостійно; не виконано вимогу пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію"). Враховуючи наведене, керуючись пунктом 1 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію", пунктами 21-22 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, підпунктом 9 пункту 62, підпунктом 1 пункту 64, підпунктом 4 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, головний спеціаліст відділу імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та ОБГ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Л. Сапіга дійшла висновку про необхідність скасування рішення УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві від 21.03.2011 про надання дозволу на імміграцію в Україну Позивачу, а також про визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки про постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 .

Рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 01.10.2019 № 1867 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання Позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, на підставі пункту 3 підпункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

Також, рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 28.11.2019 № 382 про скасування дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію", Позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 21.03.2011. Також, на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, скасована посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 22.04.2011.

Не погоджуючись з рішенням відповідача від 01.10.2019 № 1867, позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно п.6 ч.1 ст. 1 Закону № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 4 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-ІІІ (далі - Закон № 2491-ІІІ).

В розумінні положень статті 1 Закону № 2491-ІІІ імміграцією є прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрантом - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квотою імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозволом на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону № 2491-III Кабінет Міністрів України затверджує зразок посвідки на постійне проживання, правила та порядок її оформлення і видачі.

Механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання врегульований спеціальним нормативно-правовим актом, як-то Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321 (далі - Порядок № 321), який прийнятий відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», частини вісімнадцятої статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пункту 3 статті 5 Закону України «Про імміграцію».

Пунктами 1, 2 Порядку № 321 визначено, що посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Згідно із пунктом 7 Порядку № 321, обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуваним у даній справі рішенням відповідача від 01.10.2019 № 1867 Позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, на підставі пункту 3 підпункту 62 Порядку № 321.

Відповідно до пункту 3 підпункту 62 Порядку № 321 територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Судом також встановлено, що не погоджуючись з рішеннями Відповідача № 382 від 28.11.2019 про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивач звернувся до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2020 у справі № 640/21403/20, яке набрало законної сили, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправними дії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо прийняття рішення № 382 від 28.11.2019 щодо скасування дозволу на іміграцію в Україну виданого громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 21.03.2011 та скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 22.04.2011.

Визнано протиправним та скасовано рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 382 від 28.11.2019 про скасування дозволу на іміграцію в Україну виданого громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 21.03.2011 та скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 22.04.2011.

Зазначеним рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2020 у справі № 640/21403/20 встановлено, що Відповідачем не доведено належними, допустимим та достатніми доказами обставин, що при видачі Позивачу у 2011 році дозволу на імміграцію, на підставі якого також було видано безстрокову посвідку на тимчасове проживання в Україні, Позивачем були надані свідомо неправдиві відомості, підроблені документи або документи, що втратили чинність стосовно нього. Судом встановлено, що питання щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну розглядалось Відповідачем, не у зв`язку зі зверненням з цього приводу органів державної влади, а у зв`язку зі зверненням Позивача зі заявою щодо обміну посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку. У взаємозв`язку з наведеним суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо того, що Відповідачем було порушено питання щодо скасування дозволу на імміграцію, виданого Позивачу, як і відсутні докази, що останнього було запрошено для надання пояснень з цього приводу.

Таким чином, відсутність підставі для прийняття рішення № 1867 від 01.10.2019 було встановлено Окружним адміністративним судом міста Києва у справі № 640/21403/20.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене вище, з урахуванням того, що Відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності підстав, передбачених пункту 3 підпункту 62 Порядку № 321 для відмови Позивачу в задоволенні заяви щодо обміну посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку, суд дійшов висновку, що оскаржувані дії Відповідача та оскаржуване рішення № 1867 від 01.10.2019 є протиправними, у зв`язку з чим, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

До того ж, наведене відповідає принципу "належного урядування" відповідно до якого, допущені державними органами помилки не можуть виправлятися за рахунок інших осіб та створювати для них негативні наслідки, а тому навіть за умови неправомірного документування Позивача посвідкою на постійне проживання в Україні, такі обставини не можуть бути виправлені за рахунок Позивача та мати для нього негативні наслідки у вигляді скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що судом встановлено неправомірність спірного рішення відповідача, суд вважає що наявні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки, оскільки в даному випадку повноваження відповідача не є дискреційними, а є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням нею 45 - річного віку.

Згідно з абзацом 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

На переконання суду, належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням позивачем 45 - річного віку.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 820/1684/18, від 17.08.2020 у справі № 820/1683/18, від 26.05.2020 у справі №815/6555/16, від 24.01.2020 у справі №820/1719/18, від 20.12.2019 у справі № 420/1111/19, від 20.09.2018 у справі №820/1329/17, від 24.01.2020 у справі №820/1719/18 та від 17.08.2020 у справі №820/1683/18.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем не спростовано доводів позивача щодо первинного придбання ним житла та не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України доказів, які б підтверджували відсутність у позивача права на пільгу у вигляді звільнення від сплати вказаного збору у зв`язку з придбанням житла вперше.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись положеннями статей 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо прийняття рішення № 1867 від 01.10.2019 про відмову в оформлення (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реквізити національного паспорту НОМЕР_1 ).

3. Скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області № 1867 від 01.10.2019 про відмову в оформлення (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реквізити національного паспорту НОМЕР_1 ).

4. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 22 квітня 2011 року громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реквізити національного паспорту НОМЕР_1 ).

5. Стягнути на користь громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (0215, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А; ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.М. Клименчук