Справа № 640/23282/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року м. Київ № 640/23282/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (далі - Відповідач), у якій просить суд:

- скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 28.08.2019 № 228 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 12.06.2014 громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим, оскільки прийнято на підставі помилкового висновку, що позивачем не було подано всіх необхідних документів під час першого звернення 25.05.2007 з клопотанням про отримання дозволу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позов заперечив, зазначаючи, що за результатами проведеної перевірки матеріалів справи встановлено, що громадянкою Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 не зазначено підставу, встановлену законодавцем для отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Також відповідачем подано копію особової справи позивача.

Позивачем подано відповідь на відзив.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

ОСОБА_2 є громадянкою Сирійської Арабської Республіки, що підтверджується паспортом тип Р, код держави SYR, номер видачі НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 08.06.2007 видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 з терміном дії безстроково, на тій підставі, що вона являється дружиною іммігранта (п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію»). У посвідку вписані діти ОСОБА_2 : син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 12.06.2014 видано нову посвідку серії НОМЕР_1 з терміном дії безстроково. У вказаній посвідці анульовано відомості про дитину ОСОБА_2 - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з набуттям ним громадянства України.

ОСОБА_2 21.06.2019 звернулась до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням нею 45 - річного віку.

Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області № 228 від 28.08.2019 ОСОБА_2 та її дітям ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) скасовано дозвіл на імміграцію в Україну виданий 07.06.2007.

Рішення прийняте на підставі пунктів 1, 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 12.06.2014 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМ України від 25.04.2018р. № 321.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача № 228 від 28.08.2019, позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно п.6 ч.1 ст. 1 Закону № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 4 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-ІІІ (далі - Закон № 2491-ІІІ).

В розумінні положень статті 1 Закону № 2491-ІІІ імміграцією є прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрантом - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квотою імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозволом на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Як вбачається з матеріалів справи Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області № 228 від 28.08.2019 скасовано ОСОБА_2 та її дітям дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пунктів 1, 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Згідно Висновку від 28.08.2019, який наявний в матеріалах особової справи позивача, Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 прийнято на підставі проведеної перевірки, якою встановлено, що при зверненні 25.05.2007 про надання дозволу на імміграцію позивачем не було надано жодного документа, який би підтверджував наявність у іноземки підстав на отримання дозволу на імміграцію згідно підстав, визначених частинами 2 та 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про імміграцію» (в редакції станом на 08.06.2007 - час видачі першої посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 ) дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів:

1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України;

2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України;

3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США, зареєстровану у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;

4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України;

5) особи, які раніше перебували в громадянстві України;

6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти;

7) особи, які безперервно прожили на території України протягом трьох років з дня надання їм статусу біженців в Україні чи притулку в Україні, а також їхні батьки, чоловіки (дружини) та неповнолітні діти, які проживають разом з ними.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи подано свідоцтво про шлюб № 245/7181/62, укладений 23.06.1996 між чоловіком ОСОБА_6 та дружиною ОСОБА_7 . Вказане свідоцтво подано, як в завіреній представником позивача копії на арабській мові, так і в завіреній копії перекладу на українській мові.

Отже, станом на 08.06.2007 ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з чоловіком ОСОБА_6 .

В матеріалах особової справи позивача міститься заява ОСОБА_7 від 25.05.2007 про надання дозволу на імміграцію, в якій позивачем зазначено підставу отримання дозволу - зареєстрований шлюб з чоловіком, який має постійну посвідку на проживання.

Матеріали особової справи містять тимчасову посвідку № НОМЕР_4 на постійне проживання ОСОБА_6 .

Наведені докази в своїй сукупності свідчать, що станом на 25.05.2007 позивач мала підстави на видачу посвідки на постійне проживання на підставі п.6 ч.2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» (в редакції станом на 08.06.2007 - час видачі першої посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 ).

Рішенням відповідача № 228 від 28.08.2019 прийнято на підставі пунктів 1, 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Згідно ст. 12 Закону України «Про імміграцію» (в редакції станом на час прийняття оскаржуваного рішення - 28.08.2019) дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Судом не встановлено, а відповідачем не доведено належними доказами, що надання ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в Україну відбулося на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів. Також Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області не зазначено інших випадків, які у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" можуть бути підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Жодної норми іншого закону України, якою б конкретизувалася причина скасування дозволу на імміграцію відповідачем не зазначено. Не вказано про це також і у Висновку.

Відтак, рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону № 2491-III без наведення прямої норми іншого закону, яка чітко регламентує причини щодо скасування даного рішення, що надає право іноземцю та особі без громадянства на імміграцію, не може вважатися правомірним та обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 813/119/16.

За таких обставин суд приходить до висновку, що рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 28.08.2019 № 228 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 винесене без врахування всіх обставин справи, тобто, є необґрунтованим, що є підставою для його скасування.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону № 2491-III Кабінет Міністрів України затверджує зразок посвідки на постійне проживання, правила та порядок її оформлення і видачі.

Механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання врегульований спеціальним нормативно-правовим актом, як-то Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321 (далі - Порядок № 321), який прийнятий відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», частини вісімнадцятої статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пункту 3 статті 5 Закону України «Про імміграцію».

Пунктами 1, 2 Порядку № 321 визначено, що посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Згідно із пунктом 7 Порядку № 321, обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Зважаючи на те, що судом встановлено неправомірність спірного рішення відповідача, суд вважає що наявні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки, оскільки в даному випадку повноваження відповідача не є дискреційними, а є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням нею 45 - річного віку.

Згідно з абзацом 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

На переконання суду, належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням нею 45 - річного віку.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 820/1684/18, від 17.08.2020 у справі № 820/1683/18, від 26.05.2020 у справі №815/6555/16, від 24.01.2020 у справі №820/1719/18, від 20.12.2019 у справі № 420/1111/19, від 20.09.2018 у справі №820/1329/17, від 24.01.2020 у справі №820/1719/18 та від 17.08.2020 у справі №820/1683/18.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем не спростовано доводів позивача щодо первинного придбання ним житла та не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України доказів, які б підтверджували відсутність у позивача права на пільгу у вигляді звільнення від сплати вказаного збору у зв`язку з придбанням житла вперше.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись положеннями статей 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 28.08.2019 № 228 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 .

3. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 12.06.2014 громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 .

4. Стягнути на користь громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Позивач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 , адреса для листування: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (0215, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А; ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.М. Клименчук