Справа № 600/1787/21-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1787/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

29 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області, оформлене листом від 18.03.2021р. №43/123/55/01-2021, про відмову в оформленні та направленні необхідних документів до органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Чернівецькій області оформити та подати необхідні документи до відповідного органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

На переконання апелянта, у спірних правовідносинах вказані позивачем періоди служби підлягають зарахуванню до вислуги років в календарному обчислені, а не в пільговому.

Серед іншого, в апеляційній скарзі відзначено про безпідставність відмови суду першої інстанції у закритті провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки станом на момент звернення позивачем до суду з даним позовом вже існувало рішення суду у справі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено наступні обставини справи.

За час служби в УМВС України в Чернівецькій області та ГУНП в Чернівецькій області позивач - ОСОБА_1 , перебував на посадах, зокрема:

21.01.2000 - 16.06.2000 - курсант Чернівецького училища професійної підготовки працівників міліції;

16.06.2000 - 01.03.2002 - міліціонер підрозділу міліції по охороні майна облдержадміністрації при Чернівецькому міськвідділу УМВС України в Чернівецькій області;

01.03.2002 - 01.03.2003 - міліціонер окремого взводу по охороні майна облдержадміністрації при УМВС України в Чернівецькій області;

01.03.2003 - 01.04.2004 - міліціонер взводу окремої роти патрульно-постової служби міліції при Чернівецькому міському відділі УМВС України в Чернівецькій області (згідно Постанови КМУ № 393 від 1992 року та Наказу МВС України № 895 від 2011 року, посада має вислугу років в пільговому обчисленні 30:40);

01.04.2004 - 01.10.2004 - міліціонер взводу окремої роти патрульно-постової служби міліції при УМВС України в Чернівецькій області (згідно Постанови КМУ № 393 від 1992 року та Наказу МВС України № 895 від 2011 року, посада має вислугу років в пільговому обчисленні 30:40);

01.10.2004 - 22.08.2005 - міліціонер оперативного взводу окремої роти міліції особливого призначення Беркут при УМВС України в Чернівецькій області (згідно Постанови КМУ № 393 від 1992 року та наказу МВС України № 198 від 2012 року, посада має вислугу років в пільговому обчисленні 1:1,5);

22.08.2005 - 01.12.2012 - міліціонер оперативного взводу роти міліції особливого призначення "Беркут" при УМВС України в Чернівецькій області (згідно Постанови КМУ № 393 від 1992 року та наказу МВС України № 198 від 2012 року, посада має вислугу років в пільговому обчисленні 1:1,5);

01.12.2012 - 25.04.2013 - фельдшер медичного пункту роти міліції особливого призначення Беркут при УМВС України в Чернівецькій області (згідно Постанови КМУ № 393 від 1992 року та наказу МВС України № 198 від 2012 року, посада має вислугу років в пільговому обчисленні 1:1.5);

25.04.2013 - 27.02.2014 - міліціонер відділення №1 оперативного взводу роти міліції особливого призначення Беркут при УМВС України в Чернівецькій області (згідно Постанови КМУ № 393 від 1992 року та наказу МВС України № 198 від 2012 року, посада має вислугу років в пільговому обчисленні 1:1,5)

27.02.2014 - 12.03.2014 - зарахований в розпорядженні начальника УМВС України в Чернівецькій області;

12.03.2014 - 24.10.2014 - міліціонер відділення №1 взводу №1 спеціальної роти міліції при УМВС України в Чернівецькій області;

24.10.2014 - 15.02.2015 - міліціонер відділення №1 оперативного взводу роти міліції громадської безпеки особливого призначення при УМВС України в Чернівецькій області;

15.02.2015 - 15.03.2015 - приймав безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областях (згідно Постанови КМУ № 393 від 1992 року та Постанови КМУ № 232 від 2014 року, наказ АТЦ при СБУ № 74 від 15.03.2015р., посада має вислугу років в пільговому обчисленні 1:3)

15.03.2015 - 06.11.2015 - міліціонер відділення №1 оперативного взводу роти міліції громадської безпеки особливого призначення при УМВС України в Чернівецькій області;

06.11.2015 - звільнений у запас Збройних Сил за пунктом 63 к (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції);

07.11.2015 - 01.12.2016 - поліцейський роти поліції особливого призначення при ГУ Національної поліції в Чернівецькій області.

01.12.2016 - 16.05.2019 - поліцейський відділення №1 взводу №2 роти поліції особливого призначення ГУ Національної поліції в Чернівецькій області;

16.05.2019 - згідно закону України Про Національну поліцію, звільнений зі служби в поліції відповідно до п.7 ч.1 статті 77 (за власним бажанням), наказ ГУНП від 08.05.2019 року № 63 о/с. (а.с.20-21)

17.03.2021 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області через Сектор з питань пенсійного забезпечення ГУНП України в Чернівецькій області про призначення пенсії за вислугу років на підставі вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". (а.с.11)

В той же день, 17.03.2021р., позивач подав заяву до Сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП України в Чернівецькій області, в якій просив оформити усі необхідні документи і подання про призначення позивачу пенсії за вислугу років та направити ці документи до ГУ ПФУ у Чернівецькій області для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років (а.с.12).

Листом від 18.03.2021 №43/123/55/02-2021 Сектор з питань пенсійного забезпечення ГУ НП в Чернівецькій області повідомив позивачу, що станом на день його звільнення календарна вислуга років становить 20 років 09 місяців 22 дні, а тому відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" абзацу 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с. 13).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах зводяться лише до перевірки документів (розрахунку стажу), підготовки подання та передачі заяви позивача з підготовленими документами до органу, що призначає пенсію.

Суд першої інстанції дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка виразилась у ненаправленні документів до органу пенсійного фонду, який уповноважений призначати пенсію.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, спірні правовідносини в даній справі виникли з приводу відмови суб`єкта владних повноважень зарахувати на пільгових умовах період служби на різних посадах в органах поліції, для призначення пенсії за вислугу років.

Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення осіб, які перебували на службі, зокрема, в органах поліції, визначені Законом N 2262-XII.

Пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону N 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби (окрім іншого) з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Частиною 2 статті 17 Закону N 2262-XII визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

При цьому, за правилами частини 2 статті 12 вказаного Закону до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Відповідно до пункту "б" статті 1-2 Закону № 2262-XIІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають, зокрема, звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України та поліцейські.

Відповідно до статті 17-2 Закону № 2262-ХІІ обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Слід зазначити, що відповідно до 17-1 Закону № 2262-ХП порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов для призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі Порядок №393).

Пунктом 1 зазначеного Порядку №393 визначено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейським до вислуги років зараховуються, зокрема: служба в органах внутрішніх справ України, військова служба у Збройних Силах та служба в Національній поліції.

Підпунктом "а" пункту 3 Порядку № 393 передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Підпунктом "в" пункту 3 Порядку № 393 передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця служби, протягом якого особа перебувала на службі в підрозділах міліції особливого призначення за переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств та відомств.

Окрім того, відповідно до пп. "г" пункту 3 Порядку № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів у підрозділах патрульної служби за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

Відповідачем вимоги чинного законодавства не враховані, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо визначення пільгової вислуги позивача, яка враховується для призначення пенсії.

Аналіз наведених правових норм у поєднанні з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей затвердженого постановою Кабінету Міністрів України встановлено від 17.07.1992 № 393.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 у справі №750/9775/16-а, що відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України, суд враховує при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин.

Так, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Також суд звертає увагу, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Слід зазначити й те, що пільгове зарахування не є самостійним видом вислуги років, воно також не конкурує з календарним зарахуванням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Тобто фактична тривалість вислуги років при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових умовах, завдяки чому, особа швидше набуває необхідну кількість років для призначення пенсії.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18 з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб".

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно доводів апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, судова колегія відмічає наступне.

Так, на переконання апелянта, предметом розгляду в межах даної справи є правовідносини, що вже досліджувались в межах іншої справи №824/747/19-а між тим ж сторонами і з тих же підстав.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відхиляє вказане твердження апелянта, оскільки, вказані справи різняться предметами оскарження.

Зокрема, в межах справи №824/747/19-а предметом оскарження є рішення відповідача від 27.05.2019 року про відмову оформити необхідні документи та відповідне подання про призначення пенсії позивачу за вислугу років, тоді як, в межах даної справи, судом досліджувалась відмова відповідача, яка датована 18.03.2021 року та оформлена листом, який фактично має виключно інформативний характер.

Тобто, слід відмітити про відмінність обставин вказаних справ, оскільки це є два різних за часом звернення до суб`єкта владних повноважень, за результатами яких були прийняті різні рішення.

Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє вказану позицію апелянта, яка є помилковою та такою, що грунтується виключно на суб`єктивній оцінці відповідачем спірних правовідносин, що виникли між сторонами.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини та враховуючи нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

Наразі, апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких, судом вже надано оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного рішення.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Відповідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.