Справа № 380/10754/21
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Молящої Т.В.,

представника відповідача Бігун Х.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії та у проведенні перерахунку стажу роботи ОСОБА_1 , як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітованій, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком та статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Управління пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та перерахунок стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітованій, починаючи з 05.05.2018.

Ухвалою від 30.07.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Ухвалою від 13.12.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є реабілітованою особою, а тому відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на підвищення пенсії із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком. Відтак дії відповідача щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії є протиправними. Позивач також вважає, що відповідач протиправно відмовив та у проведенні перерахунку стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

28.09.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що бюджетні призначення на виплату підвищень в інших розмірах, ніж у постанові Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення» від 16.08.2008 № 654, не передбачені. Представник відповідача вказав на те, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України № 1058 призначається непрацездатним членам сім`ї з розрахунку страхового стажу саме померлого годувальника, а тому безпідставними є посилання позивача на наявність підстав для проведенні перерахунку її стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У судове засіданні позивач не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З 16.06.1990 позивачу призначено пенсію за віком.

Згідно з довідкою Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 22.02.1997 № 4/4-136 позивач є реабілітованою особою на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

З 17.01.2011 позивачу призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 позивач є отримувачем пенсії у разі втрати годувальника.

30.03.2012 Львівська обласна рада видала позивачу посвідчення № 280/34-Р, згідно з яким позивач має право на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

26.05.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок її пенсії відповідно до розміру мінімальної заробітної плати за віком у розмірі 50% та перерахунок стажу з 05.05.2018.

Листом від 22.06.2021 №7584-6475/Я-52/8-1300/21 відповідач відмовив у задоволенні її заяви з посиланням на положення постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення» від 16.08.2008 № 654.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії та у проведенні перерахунку стажу роботи, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітованій, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком та статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», протиправними, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Стаття 46 Конституції України проголошує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 №962-XII, в редакції до внесення змін Законом України від 13.03.2018 № 2325-VIII (далі - Закон України № 962-XII) реабілітація жертв політичних репресій повинна охоплювати увесь період після 1917 року до моменту набрання чинності вказаним Законом і поширюватись на осіб, необґрунтовано засуджених за цей час судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Згідно зі статтею 3 Закону України №962-XII реабілітовано всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Статтею 9 вказаного Закону встановлено, що вирішення питань, пов`язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до вказаного Закону, покладено на обласні, міські і районні Ради народних депутатів. З цією метою Радам народних депутатів доручено утворити штатні комісії, положення про які затверджується Кабінетом Міністрів України.

За дорученням таких комісій органи внутрішніх справ встановлюють факти безпідставності заслання і вислання, направлення на спецпоселення, а також конфіскації і вилучення майна у зв`язку з необґрунтованими репресіями і матеріали перевірки надсилають комісіям.

Як встановив суд, згідно з довідкою Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 22.02.1997 № 4/4-136 позивач є реабілітованою особою на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 01.11.1991 №1788-XII (у редакції до внесення змін Законом України від 13.03.2018 № 2325-VIII), призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 01.11.1991 №1788-XII (у редакції Закону України від 13.03.2018 № 2325-VIII) призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, позивач як реабілітована особа має право на підвищення пенсії на 50 процентів.

У статті 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, на переконання суду, при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачу необхідно застосовувати пункт «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не постанову Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 №654, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав відповідних осіб.

Відтак суд зазначає, що посилання представника відповідача на постанову Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 №654 як на нормативний акт, що поширюється на спірні правовідносини є помилковим, оскільки положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають вищу юридичну силу, та відповідно до принципу подолання ієрархічної колізії підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника виплачується позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому відсутні підстави для здійснення підвищення, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення», оскільки це не може позбавляти позивача гарантій, які передбачені законодавством для категорії репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано. В іншому випадку це ставило б у нерівне становище осіб, які мають статус реабілітованих, але отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» із особами, які мають статус реабілітованих та отримують пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Більше того, суд зауважує, що відповідач нараховував підвищення позивачу проте у меншому, ніж передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення» розмірі.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії як репресованій особі, яку в подальшому реабілітовано, у розмірі, передбаченому пунктом «г» частини першої статтею 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII із змінами та доповненнями із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком, оформлені листом від 22.06.2021 №7584-6475/Я-52/8-1300/21.

При цьому, враховуючи звернення позивача про перерахунок пенсії 26.05.2021, суд вважає, що у відповідача відсутні підстави для проведення такого перерахунку з 05.05.2018, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Таким чином, з метою повного відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату підвищення пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII із змінами та доповненнями, як репресованій особі, яку в подальшому реабілітовано, починаючи з дати звернення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітованій, то суд зазначає таке.

Відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Як встановив суд, позивач з 17.01.2011 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Умовами призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, визначеними у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, зокрема, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 зазначеного Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 по 21.02.2014 за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 вказаного Закону.

З наведених положень вбачається, що призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника здійснюється виходячи з розрахунку стажу померлого годувальника.

При цьому, статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» могла б бути застосована у разі призначення позивачу пенсії за віком відповідно до такого Закону.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними позовні вимоги в частині здійснення перерахунку позивачу стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача необхідно стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 1816,00 грн, сплачений згідно з квитанцією від 30.06.2021 № 38.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як репресованій особі, яку в подальшому реабілітовано, у розмірі, передбаченому пунктом «г» частини першої статтею 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII із змінами та доповненнями із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком, оформлені листом від 22.06.2021 №7584-6475/Я-52/8-1300/21.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII із змінами та доповненнями, як репресованій особі, яку в подальшому реабілітовано, починаючи з дати звернення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, 10) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення суду складене 04 січня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.