Справа № 752/5441/20
Суддя: Плахотнюк К. Г.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/5441/20
Провадження № 2-а/752/98/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Бондар І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора першої роти четвертого батальйону управління патрульної поліції у Київської області старшого лейтенанта поліції Комарницького Іллі Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

в с т а н о в и в:

13 березня 2020 року до суду в порядку адміністративного судочинства надійшов позов ОСОБА_1 , у якому він просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАК № 2202423 від 5 березня 2020 року, винесену інспектором УПП в Київської області старшим лейтенантом поліції Комарницьким І.А. про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що дії інспектора щодо притягнення його до відповідальності є протиправними, а постанова незаконною і винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню. Підставою для прийняття зазначеної постанови стала відсутність у ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач вказує на те, що 05.03.2020 року, рухаючись по вулиці Віктора Забіли в автомобілі д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений співробітниками Поліції Охорони. Причиною зупинки позивача стало те, що водій нібито рухався без ввімкненого ближнього світла фар. Вважає, що причина зупинки була незаконною, бо була ще світла пора доби.

Також наголосив, що при винесенні постанови інспектором Комарницьким І.А. порушено вимоги ст.ст. 268, 278, 279 та 280 КУпАП.

3 квітня 2020 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановлено строк для подання відзиву (а.с. 11).

Розгляд справи неодноразово переносився.

У судовому засіданні 13 грудня 2021 року сторони відсутні. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у встановлений законом строк відзив на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Із постанови інспектора першої роти четвертого батальйону управління патрульної поліції у Київської області старшого лейтенанта поліції Комарницького І.А. у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2202423 судом встановлено, що 05.03.2020 о 18 год. 30 хв. 37 с. у м. Києві по вулиці Забіли Віктора, 5, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21051 д.н.з. НОМЕР_1 без чинного полісу обов`язкового страхування, чим порушив вимоги п. 2.1. ґ) Правил дорожнього руху - відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 5).

Згідно із статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (статті 124-1 - 126).

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно п. 2.1. ґ Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом за даними матеріалів справи, ОСОБА_1 не заперечує факт непред`явлення страхового поліса для перевірки на вимогу працівника поліції. Також позивач не надав суду копії цього полісу на підтвердження його наявності.

На думку позивача, поліцейський не мав право вимагати для перевірки поліс страхування, якщо водій не порушив правил дорожнього руху і не є учасником ДТП. Ці доводи позивача щодо його права не пред`являти поліс, не ґрунтуються на вимогах законодавства України та не мають відношення до обов`язку водія ТЗ мати поліс при собі та пред`явити його на вимогу поліцейського для перевірки з огляду на таке.

Так, відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також, відповідно до п. 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у п. 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правовим норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п. 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17.

Пунктом 21.4 статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, установлену законом.

Отже, керування транспортним засобом можливе лише за наявності Полісу, і такий може бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом у разі порушення ПДР.

Положеннями статті 53 Закону передбачено право органів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас, підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України, встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Отже, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не обов`язково має передувати порушення водієм ПДР або скоєння дорожньо-транспортної пригоди, адже обов`язок мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс, а також права працівників Національної поліції контролювати дотримання даної вимоги ПДР не ставляться у залежність від вчинення водієм порушення ПДР чи спричинення ДТП.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 року у справі №465/6677/16-а та у постанові від 03.04.2019 року № 675/1207/17.

Разом з тим, відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

Позивач зазначає, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП не підтверджується будь-якими належними і допустимими засобами доказування.

Не надавши відзив на позовну заяву, суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення.

Відповіддно до ч.2 ст. 77 КАС, про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи справу по суті, суд враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові ВС від 29.04.2020 року у справі №161/5372/17, який зводиться до того, що для стверджуваного висновку про порушення особою, яка притягується (притягнута) до адміністративної відповідальності, необхідна сукупність узгоджених між собою та наданих суб`єктом владних повноважень доказів про вчинення особою адміністративного правопорушення, які переважають над доказами, на які посилається така особа.

Разом із тим, суд зважає на нормативні акти, що регулюють діяльність національної поліції при складанні протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності розглянуті у сфері дотримання правил дорожнього руху та об`єктивну неможливість відповідача у збиранні доказів «post factum» та використання таких доказів при наданні відзиву на позов, за умовами абз.2 ч.2. ст. 77 КАСУ.

Однак, за правової невизначеності рішення у справі приймається на користь особи, що оскаржує таке рішення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 287 - 293, ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 6, 17, 18, 19, 100, 104, 126, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора першої роти четвертого батальйону управління патрульної поліції у Київської області старшого лейтенанта поліції Комарницького Іллі Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2202423 від 05.03.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду через Голосіївський районний суд м. Києва. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КпАП України.

Суддя К.Г.Плахотнюк