Справа № 813/2156/17
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/2156/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника позивача Ворошилової Н.В.,

представника відповідача Бойко З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до публічного акціонерного товариства «Шахта Надія» про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, -

встановив:

Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс, позивач) звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Шахта Надія» (далі - Товариство, відповідач) про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу Товариства за рахунок його майна, що перебуває у податковій заставі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове - про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного суду від 21.01.2021 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

04.02.2021 вказана справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, таку справу передано для розгляду судді Львівського окружного адміністративного суду Мричко Н.І.

Ухвалою від 08.02.2021 суддя прийняла справу до провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що узгоджена сума податкового зобов`язання своєчасно та в повному обсязі Товариством не сплачена, стягнення податкового боргу з рахунків відповідача та за рахунок готівки не відбулося у зв`язку із недостатністю коштів, які перебували у власності платника податків, податковим органом здійснено дії по опису майна Товариства в податкову заставу, тобто у відповідності до статті 95 Податкового кодексу України вжито всіх необхідних попередніх дій для погашення відповідачем заборгованості, а тому його вимога про надання дозволу на стягнення податкового боргу за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі, є обґрунтованою.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що Товариство включено до переліку об`єктів державної власності, які підлягають приватизації, тобто перебуває в стадії приватизації, у зв`язку з чим на застосування процедури примусової реалізації його майна розповсюджуються положення про мораторій, встановлені Законом України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств», тому відсутні підстави для надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Просила суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство зареєстроване як юридична особа 21.07.1997, перебуває на обліку як платник податків у Львівському управлінні Офісу великих платників податків ДФС, а також є вугледобувним підприємством й згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб основним видом його діяльності є добування кам`яного вугілля (05.10), а відповідно до пункту 3.2 Статуту основним напрямком діяльності підприємства є видобування кам`яного вугілля і реалізація вугільної продукції.

Згідно із довідкою Львівського управління Офісу ВПП ДФС, станом на 12.06.2017 за Товариством обліковується заборгованість зі сплати платежів до бюджету у загальному розмірі 136641895,74 грн, а саме: адміністративні штрафи та інші санкції - 4015739,68 грн; податок на прибуток підприємств та інші санкції - 1905793,44 грн; податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 130720362,62 грн.

Податковий орган вживав першочергових заходів для погашення відповідачем податкового боргу: звертався до судів з позовними заявами про стягнення боргу, які задоволені рішеннями, що набрали законної сили, виставляв інкасові доручення на відкриті банківські рахунки Товариства, які однак повернулись без виконання у зв`язку із відсутністю коштів на рахунках боржника, податковим керуючим проведено опис майна боржника в податкову заставу, про що складено акти опису, й ці обтяження включено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягами із відповідного реєстру.

Оскільки податковий борг відповідачем самостійно не сплачений, а вжиті податковим органом заходи щодо його погашення не дали позитивного результату, Офіс відповідно до абзацу другого пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звернувся до суду з позовом про надання дозволу на погашення усієї суми боргу за рахунок майна Товариства, що перебуває у податковій заставі.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положення підпунктів 14.1.39, 14.1.137, 14.1.155, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлюють, що грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених вказаним Кодексом та іншими законами України; податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений зазначеним Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених вказаним Кодексом; у разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному зазначеним Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений вказаним Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пункти 87.1 та 87.2 статті 87 ПК України передбачалось, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому вказаного пункту.

Сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість, кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника, податковий та індивідуальний податковий номер платника та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету. Порядок формування та надсилання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової і митної політики.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених вказаним Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно з пунктом 89.3 статті 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Відповідно до пунктів 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

За змістом пункту 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Відтак, рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

З приводу аргументів відповідача про те, що Товариство перебуває в стадії приватизації, а відповідно до норм чинного законодавства відчужувати майно боржника, який перебуває на стадії приватизації, заборонено, суд вказує таке.

Пунктами 1 та 5 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» від 12.04.2012 №4650-VI (далі - Закон України №4650) встановлено, що вугледобувне підприємство - гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, шахтоуправління, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції; шахта (шахтоуправління) - вугледобувне підприємство або відокремлений підрозділ вугледобувного підприємства з видобутку вугілля підземним способом.

Згідно з частиною 2 статті 7 вказаного Закону визначення способу приватизації об`єкта приватизації, включеного до переліку об`єктів приватизації, здійснюється державними органами приватизації спільно з органом, уповноваженим управляти державним майном, відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Положення статті 13 Закону України №4650 передбачають, що з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств. На строк до трьох років з моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації.

За змістом пункту 2 статті 16 («Прикінцеві та перехідні положення») Закону України №4650 дія норм статей 2 і 13 вказаного Закону поширюється виключно на вугледобувні підприємства, щодо яких прийнято рішення про приватизацію після набрання чинності вказаним Законом, та вугледобувні підприємства, приватизовані після набрання чинності вказаним Законом.

Як встановлювалось статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» від 04.03.1992 №2163-XII (що діяв на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2163), приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об`єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Згідно з частинами 4 та 6 статті 12 Закону України №2163 з моменту прийняття рішення про приватизацію об`єкта стосовно його майна (нерухомого майна, інших необоротних активів) та земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об`єкт, забороняється, зокрема, здійснення операцій (дій), внаслідок яких може відбутися відчуження зазначеного майна чи зменшення його вартості або зменшення розміру земельної ділянки державної власності; обмін, іпотека або застава майна; списання основних засобів, що мають залишкову вартість; безоплатна передача та реалізація майна для погашення заборгованості; передача майна в оренду; вчинення дій, які можуть призвести до обмеження (обтяження) прав на земельну ділянку державної власності, на якій розташований такий об`єкт; прийняття рішень про припинення господарської організації шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення та інше. Приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту його продажу або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом приватизації (розміщення акцій), і оформляється рішенням відповідного державного органу приватизації.

Суд встановив, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2015 №271 «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках» затверджено перелік об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015-2017 роках, до якого включено й Товариство.

Відповідно до пункту 3 розділу 1 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73, необоротні активи - всі активи, що не є оборотними. Оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92, визначено, що основні засоби - матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Як встановлює пункт 5 цього ж Положення (стандарту), для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами: основні засоби (земельні ділянки; капітальні витрати на поліпшення земель, не пов`язані з будівництвом; будівлі, споруди та передавальні пристрої; машини та обладнання; транспортні засоби; інструменти, прилади, інвентар (меблі); тварини; багаторічні насадження; інші основні засоби), інші необоротні матеріальні активи (бібліотечні фонди; малоцінні необоротні матеріальні активи; тимчасові (нетитульні) споруди; природні ресурси; інвентарна тара; предмети прокату; інші необоротні матеріальні активи).

Згідно з пунктами 4-6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, запаси - активи, які: утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою. Запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство/установа отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена. Для цілей бухгалтерського обліку запаси включають, зокрема: сировину, основні й допоміжні матеріали, комплектуючі вироби та інші матеріальні цінності, що призначені для виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг, розподілу, передачі, обслуговування виробництва й адміністративних потреб; готову продукцію, що виготовлена на підприємстві, в установі, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, нормами ПК України встановлено порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.

При цьому лише сукупність відповідних обставин є підставою для контролюючого органу звернутись до суду з позовом про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, а саме: наявність податкового боргу; наявність майна платника податків, описаного у податкову заставу; відсутність коштів на рахунках платника податків в обслуговуючих банках.

До об`єктів приватизації належать: вугледобувні підприємства як єдині майнові комплекси; шахти (шахтоуправління) як єдині майнові комплекси.

Тобто, об`єктом приватизації є майно (нерухоме майно, інші необоротні активи, земельні ділянки, на яких розташовані такі об`єкти), яке відноситься до основних засобів.

З моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств.

З часу прийняття рішення про приватизацію об`єкта стосовно його майна (нерухомого майна, інших необоротних активів) та земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об`єкт, забороняється, зокрема, здійснення операцій (дій), внаслідок яких може відбутися відчуження зазначеного майна чи зменшення його вартості або зменшення розміру земельної ділянки державної власності; обмін, іпотека або застава майна; списання основних засобів, що мають залишкову вартість; безоплатна передача та реалізація майна для погашення заборгованості; передача майна в оренду; вчинення дій, які можуть призвести до обмеження (обтяження) прав на земельну ділянку державної власності, на якій розташований такий об`єкт; прийняття рішень про припинення господарської організації шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення та інше.

Відтак, мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження вугледобувних підприємств стосується виключно нерухомого майна, інших необоротних активів, земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об`єкт (основні фонди).

Разом з тим, готова продукція (вугілля, відходи шахтного виробництва) є оборотнім активом, відносно якого будь-яких застережень щодо реалізації, в тому числі примусової, законодавством не встановлено.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 04.06.2020 у справі №813/2271/17 (адміністративне провадження №К/9901/55166/18), від 12.01.2021 у справі №813/2700/15 (адміністративне провадження №К/9901/25823/18).

На виконання вказівок Верховного суду щодо дослідження та надання оцінки наявним в її матеріалах актам опису майна у податкову заставу як таким та в контексті майна, яке у таку заставу описувалось, суд зазначає таке.

Суд встановив, що:

- актом опису майна від 11.04.2012 № 2 описано майно Товариства на загальну суму 13532466,85 грн;

- актом опису майна від 11.04.2012 № 3 описано майно Товариства на загальну суму 4030611,58 грн;

- актом опису майна від 11.04.2012 № 4 описано майно Товариства на загальну суму 14738358,71 грн;

- актом опису майна від 17.11.2015 № 7 описано майно Товариства на загальну суму 3067390,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що майно, яке описане в податкову заставу згідно з вказаними актами, належить до основних засобів, які обліковуються як необоротні активи Товариства.

Відтак з огляду на мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації, суд дійшов висновку про заборону відчуження такого майна Товариства (яке описане актами від 11.04.2012 № 2, від 11.04.2012 № 3, від 11.04.2012 № 4, від 17.11.2015 № 7) у будь-який спосіб, у тому числі шляхом реалізації майна, що перебуває у податковій заставі, до моменту завершення приватизації об`єкта.

Суд також встановив, що актом опису майна від 17.11.2021 № 21 описано майно Товариства на загальну суму 10584,00 грн, а саме вугілля марки Ж вологістю 8%, зольністю 30%, в кількості 18000,00 тонн.

Суд зауважує, що згідно з витягом № 39046520 від 29.11.2012 з Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна термін дії обтяження майна Товариства згідно з актом опису майна від 27.11.2012 № 21 встановлено до 29.11.2017.

Отже, відсутні підстави для погашення податного боргу Товариства за рахунок майна, описаного актом від 17.11.2021 № 21.

Суд встановив, що актом опису майна від 23.03.2017 № 1 описано майно Товариства на загальну суму 92448000,00 грн, а саме вугілля марки ГЖр-0-200, зола 33,8%, вологість 8,9%, сірка 2,8 % у кількості 68480 тонн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 у справі №813/1695/17, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018, позов Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними дій та скасування акта опису задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано акт опису майна від 23.03.2017 №1, складений Офісом великих платників податків ДФС.

Постановою Верховного Суду від 13.05.2021 у справі №813/1695/17 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018 у справі №813/1695/17 змінено в їх мотивувальній лінійні, виклавши її в редакції наведеній у постанові Верховного Суду. В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018 у справі №813/1695/17 залишено без змін.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для погашення податкового боргу Товариства за рахунок майна, описаного актом від 23.03.2017 № 1.

Суд акцентує увагу на тому, що у матеріалах справи відсутні інші акти опису майна Товариства.

Таким чином, майно, яке перебуває у податковій заставі і за рахунок якого може бути погашено податковий борг Товариства відсутнє, що свідчить про відсутність підстав для надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до публічного акціонерного товариства «Шахта Надія» про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, - відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення суду складене 04 січня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.