Справа № 280/9569/21
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 січня 2022 року Справа № 280/9569/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Малої Т.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 27.10.2019 по 31.12.2018 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби з 27.10.2019 по 31.12.2018 з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;

2) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані 28 календарних днів додаткової відпустки та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 28 календарних днів додаткової відпустки, виходячи з розміру грошового забезпечення позивача на день звільнення з військової служби;

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане мною речове майно, виходячи з його закупівельної вартості станом на день звільнення позивача з військової служби;

4) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо повного розрахунку з позивачем у день виключення позивача зі списків особового складу належних позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 27.10.2019 по 31.12.2018, грошової компенсації невикористаних днів додаткової відпустки за 2018-2019 роки, грошової компенсації вартості не отриманого речового майна та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час прострочення до дня фактичної та повної виплати належних позивачу при звільненні з військової служби сум, виходячи з розміру середнього заробітку позивача за жовтень 2018 року.

Позов обґрунтовано тим, що протягом строку служби до 31.12.2018 відповідач протиправно не виплачував індексацію грошового забезпечення позивача. Крім того, під час звільнення з військової служби відповідач не провів повний розрахунок з позивачем, оскільки не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій та компенсацію вартості не отриманого речового майна, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13.10.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На усунення недоліків позовної заяви подано позов, у якому позовні вимоги викладено в новій редакції, а саме:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 27.10.2016 по 31.12.2018 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби з 27.10.2016 по 31.12.2018 з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;

2) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані 28 календарних днів додаткової відпустки та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 28 календарних днів додаткової відпустки, виходячи з розміру грошового забезпечення позивача на день звільнення з військової служби;

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане мною речове майно, виходячи з його закупівельної вартості станом на день звільнення позивача з військової служби;

4) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо повного розрахунку з позивачем у день виключення позивача зі списків особового складу належних позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 27.10.2016 по 31.12.2018, грошової компенсації невикористаних днів додаткової відпустки за 2018-2019 роки, грошової компенсації вартості не отриманого речового майна та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час прострочення до дня фактичної та повної виплати належних позивачу при звільненні з військової служби сум, виходячи з розміру середнього заробітку позивача за жовтень 2018 року.

Ухвалою суду від 09.11.2021 позовну заяву повернуто позивачеві в частині позовних вимог про: - визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_2 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно; - зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за неотримане речове майно, виходячи з його закупівельної вартості станом на день звільнення позивача з військової служби.

Ухвалою суду від 09.11.2021 відкрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо виплати індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані додаткові дні додаткової відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; відповідачу роз`яснено, що відповідно до частини 1 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у спрощеному позовному провадженні відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками отримані відповідачем 16.11.2021.

Протягом строків, визначених частиною 1 статті 261 КАС України, відповідач відзив не подав, про поважність причин неподання не повідомив.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 в період з 27.10.2016 по 16.05.2019 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .

У період проходження військової служби позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_4 від 17 квітня 2018 року.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16.05.2019 позивача звільнено у запас за пунктом й пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з 16.05.2019 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

У зв`язку з не проведенням повного розрахунку при звільненні з військової служби щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій, а також у зв`язку з не проведенням індексації грошового забезпечення під час нарахування протягом строку служби, позивач звернувся до Міністерства оборони України з відповідною заявою.

Листом від 13.08.2021 №1314/22/1334 Військова частина НОМЕР_5 (в підпорядкуванні якої перебуває відповідач) повідомила позивачу, що на день звільнення компенсація за невикористану додаткову відпустку не виплачувалася, з даного приводу доведений лист Юридичного департаменту Міністерства оборони України вих.№298/5/2867 від 03.10.2019, у якому надаються рекомендації з даної виплати, згідно даного питання у листі вказано, що при зверненні звільнених військовослужбовців для отримання компенсації додаткової відпустки, як учаснику бойових, підставою для виплати має бути лише рішення суду після набрання ним законної сили. Щодо індексації грошового забезпечення повідомлено, що згідно пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотків. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-Г/ «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищував поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Оскільки військова частина є бюджетною організацією, матеріальні цінності якої перебувають у державній власності, а тому джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошових доходів є Державний бюджет України, яким з 2016 року по грудень 2018 року не було закладено асигнувань на індексацію грошового забезпечення. Грошове забезпечення, в тому числі індексація, виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. У зв`язку з відсутністю механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації в період з 2016 року по грудень 2018 року, індексація грошового забезпечення не здійснювалась. Також повідомлено, що позивачу нараховано та виплачено індексацію за період з 01.12.2018 по 16.05.2019.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведення повного розрахунку при звільненні позивача з військової служби у зв`язку з невиплатою належних позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 27.10.2016 по 31.12.2018 та грошової компенсації невикористаних днів додаткової відпустки учасника бойових дій за 2018-2019 роки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 1 статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) встановлено, зокрема такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

У відповідності до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, з моменту набуття статусу учасника бойових дій позивач має право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацом 2 та 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Пунктом 5 розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року №200, визначено, що у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у рішенні від 16.05.2019, прийнятому у зразковій справі №620/4218/18 та залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, норми Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII.

Отже, судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 17.04.2018 по 16.05.2019, у зв`язку з чим наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 17.04.2018 по 16.05.2019, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині виплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 27.10.2016 по 31.12.2018, суд зазначає таке.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

При цьому, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-III (далі Закон №2017-III) передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 9 Закону №2017-III грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення та порядок її проведення визначений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1282-ХІІ), відповідно до статті 1 якого індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Статтею 6 Закону №1282-ХІІ встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

За приписами статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Пунктом 5 Порядку № 1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Отже, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Враховуючи викладене вище, суд доходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач, не заперечуючи право позивача на індексацію грошового забезпечення в період проходження служби з 27.10.2016 по 31.12.2018, не здійснював індексацію з причин відсутності відповідного бюджетного фінансування.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Вищенаведене у сукупності дозволяє дійти висновку про обґрунтованість позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 27.10.2016 по 31.12.2018 та наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача за даний період.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час прострочення до дня фактичної та повної виплати належних позивачу при звільненні з військової служби сум, виходячи з розміру середнього заробітку позивача за жовтень 2018 року, суд зазначає таке.

Відповідно частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

У даному провадженні судом встановлено, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 17.04.2018 по 16.05.2019 та щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 27.10.2016 по 31.12.2018.

Суд зауважує, що позивач може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише тоді, коли таке правопорушення буде припиненим і відбудеться факт виплати йому всіх належних при звільненні сум у повному обсязі, тобто буде проведено фактичний повний розрахунок.

Враховуючи, що на теперішній час відповідач не здійснив розрахунку з позивачем, заявлені вимоги в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 17 квітня 2018 року по 16 травня 2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 17 квітня 2018 року по 16 травня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 16 травня 2019 року.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та н евиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби з 27 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період служби з 27 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач Військова частина НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 06.01.2022.

Суддя М.О. Семененко