Справа № 826/12903/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року м. Київ № 826/12903/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

установив:

Державне підприємство «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про:

- визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2018 №, № та №;

- визнання протиправними та скасування висновків Акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/0099407, що вказані пунктами 3.1.1.2 (Висновок щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на прибуток); пунктів 1, 2, 5, 6 ІV Глави «Висновки».

В обґрунтування позовної заяви з урахуванням відповіді на відзив зазначено, що податкові повідомлення-рішення від 16.05.2018 № та № прийняті на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про:

- завищення різниць, на які зменшується фінансовий результат, на нараховану в 2015 році амортизацію автомобіля Volkswagen Multіvan Т-5 у сумі 88 123 грн та на нараховану в 2016 році амортизацію автомобіля Тоyота Ніасе у сумі 213 996 грн;

- завищення різниць, на які зменшується фінансовий результат, на суму 8 313 181 грн, шляхом продажу ТОВ «Інбук» за ціною 8 313 181 грн без ПДВ, групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 загальною площею 610,6 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29, які обліковувались у ДП «ЛІАЦ» на бухгалтерському рахунку 103 із залишковою вартістю 0 грн.

Щодо вказаних висновків відповідача позивач зазначає, що при нарахуванні амортизації на вказані автомобілі, в бухгалтерському обліку підприємства, знос, який був переданий відповідними наказами, відображено на зменшення додаткового капіталу, а амортизація нарахована з квітня 2015 року та, відповідно з серпня 2016 року відображено в адміністративних витратах. Таким чином, суми зносу, переданих згідно наказів не вплинули на фінансовий результат підприємства. Однак, даних обставин відповідачем не враховано та зазначено в акті перевірки про те, що вся сума зносу, передана наказами, відображена в адміністративних затратах підприємства. Водночас, в акті перевірки проведений розрахунок нарахування амортизації, де за вартість, яка амортизується, взято залишкову вартість автомобілів, а не їх первісну або переоцінену вартість за вирахуванням їх ліквідаційної вартості, як передбачено пунктом 4 П(с)БО №7.

Позивач зазначає, що кошти, отримані від продажу групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 загальною площею 610,6 кв.м, за адресою: м.Київ, вул. Електриків, 29 в бухгалтерському обліку віднесені на дохід підприємства (за вирахуванням ПДВ), а залишкова вартість об`єкта, відповідно до пункту 14.1.9 ПК України - на собівартість, та відображено в податковій декларації з податку на прибуток за 2017 рік. До моменту продажу об`єкт продажу був переведений з основних засобів на невиробничі та нематеріальні активи, відповідно до пункту 1 розділу II П(С)БО 27 «Необоротні активи утримані для продажу та припинена діяльність». Дооцінка групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 розташованих за адресою м. Київ, вул. Електриків, 29 на суму 7 570 200 грн відповідно до звіту ТОВ «Авантаж-Консалт», яка проведена згідно наказу від 30.12.2016 №72, підписаного в.о. генерального директора Сколоти Я. Ю та не вплинула на фактичну ринкову вартість, зазначену у висновку ТОВ «Експертно-консалтинговий союз» після проведення аукціону.

Податкове повідомлення-рішення від 16.05.2018 № прийняте на підставі необґрунтованого висновку акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про безкоштовну передачу від ДП «ЛІАЦ» до ТОВ «Інбук» твердопаливної топкової на дерев`яних палетах, потужністю 120 кВт для опалення нежитлової адміністративної будівлі по вул. Електриків, 29, вартістю 746 547,65 грн, при ТОВ «Інбук» продажу групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 по вул. Електриків, 29, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 149 310 грн.

При цьому, позивач зазначає, що вартість твердопаливної топкової врахована при формуванні початкової ціни продажу, а за фактом продажу 20.01.2017 нараховано та сплачено до бюджету податкове зобов`язання з ПДВ в розмірі 1 717 320 грн.

Продаж вказаної групи приміщень здійснено фактично здійснено 20.01.2017 в момент підписання договору купівлі-продажу та переходу права власності на нерухоме майно, а не на аукціоні 26.12.2016 на якому лише визначено вартість продажу, відповідно до експертної оцінки, яка вже враховувала влаштування паливної на палетах та заміні існуючої системи опалення.

Крім того, позивач зауважив, що вказані висновки акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 визнані документально та нормативно не підтвердженими у висновку судово-економічної експертизи від 27.08.2018 №1-27-08-2018-сее, проведеної в рамках кримінального провадження №000028 від 03.08.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2018 відкрито провадження у справі №826/12903/18, вирішено за розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву ДП «ЛІАЦ» у якому вказав на необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, посилаючись на висновки, викладені в акті перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 щодо:

- завищення різниць, на які зменшується фінансовий результат, на нараховану в 2015 році амортизацію автомобіля Volkswagen Multіvan Т-5 у сумі 88 123 грн та на нараховану в 2016 році амортизацію автомобіля Тоyота Ніасе у сумі 213 996 грн;

- завищення різниць, на які зменшується фінансовий результат, на суму 8 313 181 грн, шляхом продажу ТОВ «Інбук» за ціною 8 313 181 грн без ПДВ, групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 загальною площею 610,6 кв.м, за адресою: м.Київ, вул. Електриків, 29, які обліковувались у ДП «ЛІАЦ» на бухгалтерському рахунку 103 із залишковою вартістю 0 грн;

- безкоштовної передачі від ДП «ЛІАЦ» до ТОВ «Інбук» твердопаливної топкової на дерев`яних палетах, потужністю 120 кВт для опалення нежитлової адміністративної будівлі по вул. Електриків, 29, вартістю 746 547,65 грн, при ТОВ «Інбук» продажу групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 по вул. Електриків, 29.

Також Державне підприємство «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 №, № та №.

В обґрунтування позовної заяви з урахуванням відповіді на відзив зазначено, що податкові повідомлення-рішення від 15.05.2018 № та № прийняті на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про заниження ДП «ЛІАЦ» у 2015 та 2016 роках земельного податок з юридичних осіб: на 81 818,28 грн щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 21А; на 1 129 496,24 грн щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Деревообробна, 1. Податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 № прийняте на підставі необґрунтованого висновку акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про заниження ДП «ЛІАЦ» орендної плати з юридичних осіб у 2015 та 2016 роках на 1 255 440 грн щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29.

Позивач зазначає, що земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 21А використовується ДП «ЛІАЦ» на правах користувача земельної ділянки де знаходиться нерухоме майно, що перебуває у власності ДП «ЛІАЦ»; земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Деревообробна, 1 використовується ДП «ЛІАЦ» на правах балансоутримувача нерухомого майна, що передано Органом управління майна підприємству; земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29, використовувалась ДП «ЛІАЦ» до 20.01.2017 на підставі договору оренди від 22.09.1996 №66-5-00012, як балансоутримувачем будівель ДП «ЛІАЦ» за вказаною адресою.

Позивач наголошує на тому, що відомості про землекористувача вказаних земельних ділянок до Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не внесені. При цьому, ДП «ЛІАЦ» не оформлено прав власності або оренди земельних ділянок в силу об`єктивних, незалежних від підприємства обставин. Так, враховуючи загальновідомі неузгодженості, тобто ситуацію коли місцевий орган виконавчої влади (самоврядування) вчасно не передаючи відомості з попередніх реєстрів Реєстраторам ЦОВВ на яких покладено формування та ведення відповідних Реєстрів, штучно створено перешкоди для реалізації прав землекористувачів та власників нерухомості, що підтверджує існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідних прав та обов`язків для землекористувачів. У зв`язку із цим позивач зазначає, що вина користувача щодо такого невнесення - відсутня, обов`язок внесення відомостей до Реєстру на дату виникнення правовідносин - не встановлювався, підтвердження зворотного - відсутні.

Також позивач зауважує, що розмір орендної плати за користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29 визначено в договорі оренди від 22.09.1996 №66-5-00012 на рівні одного відсоткові від грошової оцінки та не змінювався протягом всього часу дії вказаного договору.

Позивач зауважив, що донарахування земельного податку та орендної плати на підставі податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 №, № та № здійснені відповідачем поза межами можливих строків такого нарахування, передбачених у статті 102 ПК України.

Крім того, позивач вказав, що відповідно до наказу ГУ ДФС у місті Києві від 09.02.2018 №2148 призначено документальну планову виїзну перевірку ДП «ЛІАЦ» за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 щодо питань дотримання податкового та валютного законодавства; за період з 01.01.2011 по 31.12.2017 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, тривалістю 20 робочих днів, початок з 27.02.2018. Тобто, граничним строком закінчення перевірки є 11.04.2018, однак, акт перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 надано позивачу лише 20.04.2018, тобто після закінчення граничного строку проведення перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2018 відкрито провадження у справі №826/15622/18, вирішено за розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву ДП «ЛІАЦ» у якому вказав на необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, посилаючись на висновки, викладені в акті перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 щодо заниження ДП «ЛІАЦ» у 2015 та 2016 роках земельного податок з юридичних осіб на 81 818,28 грн щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 21А, на 1 129 496,24 грн щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Деревообробна, та щодо заниження ДП «ЛІАЦ» орендної плати з юридичних осіб у 2015 та 2016 роках на 1 255 440 грн щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2018 об`єднано до спільного розгляду і вирішення адміністративні справи №826/12903/18 та №826/15622/18 за позовом Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, присвоєно об`єднаним справам загальний №826/12903/18.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Отже, дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Працівниками Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ДП «ЛІАЦ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.

За результатом вказаної перевірки складено акт перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 у якому зафіксовано порушення ДП «ЛІАЦ» вимог, зокрема:

- підпунктів 14.1.3, 14.1.9 пункту 14.1 статті 14; пункту 138.2, підпункту 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92 (П(с)БО 7), в результаті чого завищено від`ємне значення з податку на прибуток на загальну суму 2 783 441 грн, у тому числі за 2017 рік на 15 862 грн, 2016 рік на 38 519, 2017 рік на 995 353 грн;

- пункту 198.5 статті 198 ПК України, шляхом заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет за січень 2017 року на 149 310 грн;

- пункту 274.1 статті 274 ПК України, підпункту 5.6 пункту 5 Положення «Про плату за землю в м. Києві», додатку 3 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 зі змінами та підпункту 5.4 пункту 5 Положення «Про плату за землю в м. Києві» додатку 3 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 зі змінами, в результаті чого ДП «ЛІАЦ» занижено суму податкового зобов`язання з плати за землю, а саме: у Подільському районі м. Києва донараховано за період з 01.01.2017-31.12.2017 зобов`язання у сумі 81 818,28 грн; у Голосіївському районі м. Києва донараховано всього 1 129 496,24 грн, у тому числі: за 2015 у сумі 219 016,27 грн, з 01.01.2016 по 31.12.2016 у сумі 618 141,71 грн, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 у сумі 292 338,26 грн;

- пункту 288.1 статті 288 ПК України, що призвело до заниження орендної плати за землю у Подільському районі м. Києва, у зв`язку із чим донараховано всього 1 255 440,03 грн, а саме: за 2015 на суму 445 549,58 грн, за 2016 рік на суму 809 890,45 грн;

- пункту 286.2 статті 286 ПК України, в результаті чого не подано податкові декларації з орендної плати за землю за 2015, 2016 роки.

Позивач не погодився з вказаними висновками акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 та подав заперечення на вказаний акт.

Листом ГУ ДФС у м. Києві від 11.05.2018 №22077/10/26-15-14-01-02 заперечення позивача на акт перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 залишено без задоволення, а висновки вказаного акту - без змін.

На підставі вказаного висновку акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про порушення ДП «ЛІАЦ» вимог підпунктів 14.1.3, 14.1.9 пункту 14.1 статті 14; пункту 138.2, підпункту 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 ПК України, П(с)БО 7, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.05.2018:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання ДП «ЛІАЦ» з податку на прибуток в сумі 1 049 734 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 258 468 грн;

- №, яким ДП «ЛІАЦ» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 783 441 грн.

На підставі вказаного висновку акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про порушення ДП «ЛІАЦ» вимог пункту 198.5 статті 198 ПК України відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем податок на додану вартість на 149 310 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 37 328 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про порушення ДП «ЛІАЦ» вимог пункту 274.1 статті 274, пункту 288.1 статті 288 ПК України, підпунктів 5.4, 5.6 пункту 5 Положення «Про плату за землю в м. Києві», додатку 3 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 зі змінами, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 15.05.2018:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем земельний податок з юридичних осіб, щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 21А, на 81 818,28 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 20 454,57 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем земельний податок з юридичних осіб, щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Деревообробна, 1, на 1 129 496,24 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 282 374,06 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем орендна плати з юридичних осіб, щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29, на 1 255 440 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 313 860 грн.

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДФС України. Однак, рішенням ДФС України від 10.07.2018 №23045/6/99-99-11-01-01-25 скаргу ДП «ЛІАЦ» залишено без задоволення, а спірні рішення - без змін.

Не погоджуючись із результатом адміністративного оскарження вказаних рішень та вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся до суду із вказаними позовами.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 20.02.2020 у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Тому суд спочатку надає правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строку проведення перевірки та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 82.1 статті 82 ПК України тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.

Згідно пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

Відповідно до пункту 86.3 статті 86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Встановлено, що відповідно до наказу ГУ ДФС у місті Києві від 09.02.2018 №2148 призначено документальну планову виїзну перевірку ДП «ЛІАЦ» тривалістю 20 робочих днів, початок перевірки - 27.02.2018.

Згідно акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/0099407 перевірка проводилась з 27.02.2018 по 11.04.2018. Термін проведення перевірки продовжувався з 28.03.2018 по 11.04.2018 на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 27.03.2018 №4776.

Акт за результатом перевірки складено 18.04.2018.

Таким чином, перевірка проводилась з 27.02.2018 по 11.04.2018, тобто 20 робочих днів (04.03., 08.03-11.03, 17.03., 18.03., 24.03., 25.03.2018 - вихідні дні), та згідно наказу ГУ ДФС у м. Києві від 27.03.2018 №4776 продовжена на 10 робочих днів з 28.03.2018 по 11.04.2018 (31.03, 01.04., 07.04.-09.04.2018 - вихідні дні). Акт від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/0099407 складено протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (14.04 та 15.04.2018 - вихідні дні).

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що відповідачем не порушено строку проведення перевірки вказаної перевірки та складання вказаного акту перевірки.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними та скасування висновків Акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/0099407, що вказані пунктами 3.1.1.2 (Висновок щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на прибуток); пунктів 1, 2, 5, 6 ІV Глави «Висновки», суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Проте умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб таких органів є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Стаття 5 КАС України закріплює право особи на оскарження індивідуального акта чи окремих його положень, а пункт 19 статті 4 КАС України визначає індивідуальний акт як акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Обов`язковою ознакою рішень суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а у разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки.

Згідно пункту 2 розділу І вказаного Порядку, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно пункту 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті перевірки, вони мають право подати свої заперечення протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта.

Згідно підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 116.1 статті 116 ПК України у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення-рішення.

Згідно пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що акт перевірки є лише засобом документування, в той час, коли предметом оскарження в адміністративному суді є юридичні наслідки, що безпосередньо обумовлені висновками такої перевірки, у формі податкових повідомлень-рішень.

Слід зазначити, що оцінка висновків контролюючого органу за результатами перевірки досліджується в межах формування податкового повідомлення-рішення і саме через такий спосіб захисту, як скасування податкового повідомлення-рішення, права позивача будуть відновлені.

У той час, коли самі по собі дії щодо надання висновків не порушують права, свободи та інтереси позивача, а відтак не створюють підстав для їх захисту.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними та скасування вказаних висновків акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/0099407.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно пункту 138.1 статті 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.

на суму залишкової вартості окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта;

на суму витрат на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів чи невиробничих нематеріальних активів, віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується:

на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті;

на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта;

на суму дооцінки основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат уцінки відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму первісної вартості придбання або виготовлення окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів та витрат на їх ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення, у тому числі віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі продажу такого об`єкта невиробничих основних засобів або нематеріальних активів, але не більше суми доходу (виручки), отриманої від такого продажу.

Згідно підпункту 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 ПК України розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім "виробничого" методу.

Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.

Згідно підпункту 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 ПК України амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Підпункт 14.1.9 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що залишкова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів для цілей розділу III - сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається як різниця між первісною вартістю і сумою розрахованої амортизації відповідно до положень розділу III цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Кодексу визначено: основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються: платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації-) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Нарахування амортизації в бухгалтерському обліку здійснюється відповідно П(С)БО 7 «Основні засоби».

Порядок нарахування амортизації основних засобів визначений наступними положеннями П(С)БО 7 «Основні засоби».

22. Об`єктом амортизації є вартість, яка амортизується (окрім вартості земельних ділянок, природних ресурсів і капітальних інвестицій).

23. Нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта, який встановлюється підприємством (у розпорядчому акті) при визнанні цього об`єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

24. При визначенні строку корисного використання (експлуатації) слід ураховувати:

- очікуване використання об`єкта підприємством з урахуванням його потужності або продуктивності;

- фізичний та моральний знос, що передбачається;

- правові або інші обмеження щодо строків використання об`єкта та інші фактори.

25. Строк корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів переглядається в разі зміни очікуваних економічних вигод від його використання.

Амортизація об`єкта основних засобів нараховується, виходячи з нового строку корисного використання, починаючи з місяця, наступного за місяцем зміни строку корисного використання.

26. Амортизація основних засобів (крім інших необоротних матеріальних активів) нараховується із застосуванням таких методів:

1) прямолінійного, за яким річна сума амортизації визначається діленням вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об`єкта основних засобів;

2) зменшення залишкової вартості, за яким річна сума амортизації визначається як добуток залишкової вартості об`єкта на початок звітного року або первісної вартості на дату початку нарахування амортизації та річної норми амортизації. Річна норма амортизації (у відсотках) обчислюється як різниця між одиницею та результатом кореня ступеня кількості років корисного використання об`єкта з результату від ділення ліквідаційної вартості об`єкта на його первісну вартість;

3) прискореного зменшення залишкової вартості, за яким річна сума амортизації визначається як добуток залишкової вартості об`єкта на початок звітного року або первісної вартості на дату початку нарахування амортизації та річної норми амортизації, яка обчислюється, виходячи із строку корисного використання об`єкта, і подвоюється;

4) кумулятивного, за яким річна сума амортизації визначається як добуток вартості, яка амортизується, та кумулятивного коефіцієнта. Кумулятивний коефіцієнт розраховується діленням кількості років, що залишаються до кінця строку корисного використання об`єкта основних засобів, на суму числа років його корисного використання;

5) виробничого, за яким місячна сума амортизації визначається як добуток фактичного місячного обсягу продукції (робіт, послуг) та виробничої ставки амортизації. Виробнича ставка амортизації обчислюється діленням вартості, яка амортизується, на загальний обсяг продукції (робіт, послуг), який підприємство очікує виробити (виконати) з використанням об`єкта основних засобів.

Нарахування амортизації може здійснюватися з урахуванням мінімально допустимих строків корисного використання основних засобів, встановлених податковим законодавством (крім випадку застосування виробничого методу).

27. Амортизація об`єктів, зазначених у підпункті 5.2 пункту 5 Національного положення (стандарту) 7 нараховується за методами, що наведені в підпунктах 1 і 5 пункту 26 Національного положення (стандарту) 7. Амортизація малоцінних необоротних матеріальних активів і бібліотечних фондів може нараховуватися у першому місяці використання об`єкта в розмірі 50 відсотків його вартості, яка амортизується, та решта 50 відсотків вартості, яка амортизується, у місяці їх вилучення з активів (списання з балансу) внаслідок невідповідності критеріям визнання активом або в першому місяці використання об`єкта 100 відсотків його вартості.

28. Метод амортизації обирається підприємством самостійно з урахуванням очікуваного способу отримання економічних вигод від його використання.

Метод амортизації об`єкта основних засобів переглядається у разі зміни очікуваного способу отримання економічних вигод від його використання. Нарахування амортизації за новим методом починається з місяця, наступного за місяцем прийняття рішення про зміну методу амортизації.

29. Нарахування амортизації проводиться щомісячно.

Місячна сума амортизації при застосуванні прямолінійного методу визначається діленням річної суми амортизації на 12. Місячна сума амортизації при застосуванні методів зменшення залишкової вартості, прискореного зменшення залишкової вартості та

кумулятивного визначається діленням суми амортизації за повний рік корисного використання на 12.

Нарахування амортизації починається з місяця, наступного за місяцем, у якому об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Нарахування амортизації при застосуванні виробничого методу починається з дати, що настає за датою, на яку об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання.

Нарахування амортизації припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем вибуття об`єкта основних засобів, переведення його на реконструкцію, модернізацію, добудову, дообладнання, консервацію. Нарахування амортизації при

застосуванні виробничого методу амортизації припиняється з дати, що настає за датою вибуття об`єкта основних засобів.

30. Суму нарахованої амортизації всі підприємства відображають збільшенням суми витрат підприємства і зносу основних засобів.

Одночасно на суму нарахованої амортизації об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків, що перебувають на балансах житлово-комунальних організацій, які належать до сфери управління органів місцевого самоврядування та місцевих органів виконавчої влади, а також автомобільних доріг загального користування збільшуються доходи цих підприємств і організацій із зменшенням додаткового капіталу (капіталу у дооцінках, у разі проведення переоцінки зазначених об`єктів), а при його недостатності - статутного капіталу.

Організації, звичайна діяльність яких не спрямована на відновлення житлових будинків та інших будівель, можуть також застосовувати норму частини другої цього пункту.

Висновку про порушення ДП «ЛІАЦ» вимог підпунктів 14.1.3, 14.1.9 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.2, підпункту 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 ПК України, П(с)БО 7, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.05.2018 № та № відповідач дійшов з огляду на виявлення у ході перевірки:

- завищення різниць на які зменшується фінансовий результат, на нараховану в 2015 році амортизацію автомобіля Volkswagen Multіvan Т-5 у сумі 88 123 грн та на нараховану в 2016 році амортизацію автомобіля Тоyота Ніасе у сумі 213 996 грн;

- завищення різниць на які зменшується фінансовий результат, на суму 8 313 181 грн, шляхом продажу ТОВ «Інбук» за ціною 8 313 181 грн без ПДВ, групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 загальною площею 610,6 кв.м, за адресою: м.Київ, вул. Електриків, 29, які обліковувались у ДП «ЛІАЦ» на бухгалтерському рахунку 103 із залишковою вартістю 0 грн.

Встановлено, що згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 25.03.2015 №106 на баланс ДП «ЛІАЦ» безкоштовно передано автомобіль Volkswagen Multivan Т5, рік випуску 2012, первісна вартість 654 474 грн, знос 76 628 грн, залишкова вартість 577 846 грн.

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 25.07.16 №292 на баланс ДП «ЛІАЦ» безкоштовно передано автомобіль Тоуота Ніасе, рік випуску 2008, первісна вартість 237 258 грн, знос 207 607 грн, залишкова вартість 29 651 грн.

При прийнятті даних автомобілів на баланс підприємства, в бухгалтерському обліку на баланс ДП «ЛІАЦ» поставлена первісна вартість, знос та залишкова вартість безкоштовно переданих автомобілів.

Відповідно до наказів ДП «ЛІАЦ» від 29.12.2012 №50 та від 01.04.2016 №10/оп визначено, що на ДП «ЛІАЦ» нарахування амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється за прямолінійним методом.

При нарахуванні амортизації на вказані автомобілі, в бухгалтерському обліку підприємства, знос, який був переданий відповідними наказами, відображено на зменшення додаткового капіталу, а амортизація нарахована з квітня 2015 року та, відповідно з серпня 2016 року відображено в адміністративних витратах. Суми зносу, переданих згідно наказів не вплинули на фінансовий результат підприємства.

З урахуванням наведеного суд погоджується із доводами позивача про те, що суми зносу, переданих згідно наказів не вплинули на фінансовий результат підприємства. Первісна вартість автомобілів Volkswagen Multivan Т5 та Тоуота Ніасе становить 654 474 та 237 258 грн та є вартістю яка амортизується.

Таким чином, позивачем правомірно нараховано у 2015 році амортизацію на автомобіль Volkswagen Multivan Т5 у сумі 174 800,13 грн, а у 2016 році амортизацію на автомобіль Тоуота Ніасе у сумі 213 996 грн.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновку відповідача про завищення ДП «ЛІАЦ» суми розрахованої амортизації основних засобів відповідно до пункту 138.3 статті 138 розділу III Кодексу на 302 119 грн, у тому числі за 2015 рік на 88 123 грн, за 2016 рік на 213 996 грн.

Встановлено, що станом на 01.01.2015 за ДП «ЛІАЦ» обліковувалися на бухгалтерському субрахунку 103 «Будинки тa споруди» рахунку 10 «Основні засоби» група нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 загальною площею 610,6 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29. Початкова вартість приміщень 849 543,93 грн, раніше накопичений знос 849 543,93 грн, залишкова вартість на початок періоду 0 грн.

Відповідно до звіту ТОВ «Експертно-консалтинговий союз» про оцінку нерухомого майна від 20.10.2016, експертна вартість група нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 загальною площею 610,6 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29 визначена на рівні 7 806 000,00 грн без ПДВ.

На момент проведення експертної оцінки групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 на об`єкті проводились роботи по влаштуванню паливної на пелетах та заміні існуючої системи опалення, про що повідомлено ТОВ «Експертно-консалтинговий союз» листом від 07.10.2016 №55/597, яким враховано дану обставину при визначенні експертної оцінки (що відображено у самому звіті про оцінку майна), та визначено експертну вартість на рівні 7 806 000,00 грн з використанням порівняльного та дохідного підходів.

Фондом державного майна України листом від 25.11.2016 №10-36-22996 погоджено висновки про вартість майна із наданням рецензії на звіт про оцінку майна, а листом від 29.11.2016 №10-24-23191 погоджено відчуження вказаних приміщень за початковою вартістю 7 806 000 грн без ПДВ.

Наказом Державного агенства лісових ресурсів України від 01.12.2016 №437 надано згоду на відчуження групи приміщень №1, №2, №3, №8 загальною площею 610,6 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29.

26.12.2016, на умовах договору 01.12.2016 №01/12/16, Товарною біржою «Перша універсальна біржа «Україна» проведений аукціон з продажу нерухомого майна ДП «ЛІАЦ», а саме: групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29. Початкова ціна даного майна була встановлена в розмірі 7 806 000,00 грн без ПДВ, відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна, яку проводило ТОВ «Експертно-консалтинговий союз» 20.10.2016. За результатами аукціону переможцем визначений ТОВ «Інбук», сформована ціна продажу 10 303 920 грн з ПДВ.

Відповідно до звіту ТОВ «Авантаж-Консалт» від 20.10.2016 на підставі наказу ДП «ЛІАЦ» від 30.12.2016 №72 проведена дооцінка на суму 7 570 200,00 грн групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8, м. Київ, вул. Електриків, 29, залишкова вартість яких дорівнювала нулю.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 27 "Необоротні активи, утримувані для продажу, та припинена діяльність", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2003 №617, необоротний актив та група вибуття визнаються утримуваними для продажу у разі, якщо:

економічні вигоди очікується отримати від їх продажу, а не від їх використання за призначенням;

вони готові до продажу у їх теперішньому стані;

їх продаж, як очікується, буде завершено протягом року з дати визнання їх такими, що утримуються для продажу;

умови їх продажу відповідають звичайним умовам продажу для подібних активів;

здійснення їх продажу має високу ймовірність, зокрема якщо керівництвом підприємства підготовлено відповідний план або укладено твердий контракт про продаж, здійснюється їх активна пропозиція на ринку за ціною, що відповідає справедливій вартості.

Період завершення продажу може бути продовжено на строк більше одного року в разі, якщо це обумовлено обставинами, які перебувають поза контролем підприємства, яке продовжує виконувати план продажу.

13.01.2017 основний засіб «група нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8, м. Київ, вул. Електриків, 29» переведений на невиробничі та нематеріальні активи.

Наказом ДП «ЛІАЦ» від 13.01.2017 №3 введено в експлуатацію котельню для обігріву групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29, та відображена в бухгалтерському обліку ДП «ЛІАЦ» вартість Твердопаливної топкової в сумі 746 547,65 грн, на яку збільшена вартість об`єкту група нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8.

В акті перевірки відображені пояснення головного бухгалтера ДП «ЛІАЦ» згідно яких залишкова вартість об`єкта за адресою вул. Електриків, 29 станом на 20.10.2016 складає - 63953,98 грн, станом на 01.11.2016 - 44881,32 грн, станом на 01.12.2016 - 14452,45 грн, на 01.01.2017 - 7 570 200,00 грн, на 20.01.2017 - 8 313 181,03 грн.

На умовах договору купівлі продажу нерухомого майна від 20.01.2017 ДП «ЛІАЦ» продано ТОВ «Інбук» групу нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29, за ціною 10 303 920 грн, у тому числі ПДВ 1 717 320 грн.

Вказане майно передано позивачем ТОВ «Інбук» згідно акту приймання-передачі нерухомого майна від 20.01.2017.

За фактом здійснення вказаної операції ДП «ЛІАЦ» виписана на адресу ТОВ «Інбук» податкова накладна від 20.01.2017 №128 на загальну суму 10 303 920 грн, у тому числі ПДВ 1 717 320 грн.

В бухгалтерському обліку ДП «ЛІАЦ» сума коштів, отриманих від продажу даного об`єкту без ПДВ (8 586 600 грн), а залишкова вартість об`єкта (8 313 181,03 грн) віднесена на собівартість та відображена в податковій декларації з податку на прибуток за 2017 рік.

В додатку РІ до декларації з податку на прибуток ДП «ЛІАЦ» збільшено фінансовий результат на суму залишкової вартості невиробничого основного засобу проданого об`єкта відповідно до підпункту 4 пункту 138.1 статті 138 ПК України, а фінансовий результат зменшено на суму первісної вартості цього об`єкта відповідно до підпункту 5 пункту 138.2 статті 138 ПК України.

Різницю між ціною продажу та залишковою вартістю, визначеною підприємством в сумі 273418,97 грн перераховано до Державного бюджету України та відображено в складі операційних витрат.

Таким чином, ДП «ЛІАЦ» правомірно застосовано підпункт 5 пункту 138.2 статті 138 ПК України, а висновки відповідача про необхідність застосовування у даному випадку підпункту 2 пункту 138.2 статті 138 ПК України є помилковим, адже відповідачем не враховано, що вказаний об`єкт переведений з основних засобів (до яких застосовуються положення підпункту 2 пункті 138.2 статті 138 ПК України) на невиробничі та нематеріальні активи (до яких застосовуються положення підпункту 5 пункту 138.2 статті 138 ПК України).

Отже, висновок відповідача про завищення різниць, на які зменшується фінансовий результат, на суму 8 313 181 грн, суд вважає необґрунтованим.

Також суд враховує, що висновки акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про порушення ДП «ЛІАЦ» вимог підпунктів 14.1.3, 14.1.9 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.2, підпункту 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 ПК України, П(с)БО 7, визнані документально та нормативно не підтвердженими у висновку судово-економічної експертизи від 27.08.2018 №1-27-08-2018-сее, проведеної в рамках кримінального провадження №000028 від 03.08.2018.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2018 № та №.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Висновку про порушення ДП «ЛІАЦ» вимог пункту 198.5 статті 198 ПК України, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2018 №, відповідач дійшов з огляду на виявлення у ході перевірки факту безкоштовної передачі від ДП «ЛІАЦ» до ТОВ «Інбук» твердопаливної топкової на дерев`яних палетах, потужністю 120 кВт для опалення нежитлової адміністративної будівлі по вул. Електриків, 29, вартістю 746 547,65 грн, при продажу ТОВ «Інбук» групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 по вул. Електриків, 29, адже вартість твердопаливної топкової на дерев`яних палетах не включено до ціни продажу вказаної групи приміщень, яка сформована на аукціоні 26.12.2016.

Разом з цим, суд зауважує, що початкова ціна продажу групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29 у розмірі 7 806 000 грн без ПДВ визначена відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна ТОВ «Експертно-консалтинговий союз» від 20.10.2016.

Встановлено, що під час проведення ТОВ «Експертно-консалтинговий союз» вказаної оцінки, ДП «ЛІАЦ» проводились роботи по влаштуванню паливної на пелетах та заміні існуючої системи опалення, про що позивач листом від 07.10.2016 №55/597 повідомив ТОВ «Експертно-консалтинговий союз». Вартість вказаних робіт врахована ТОВ «Експертно-консалтинговий союз» при визначенні експертної вартості групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Отже, вартість твердопаливної топкової на дерев`яних палетах включено до ціни продажу вказаної групи приміщень, ціна на які сформована на аукціоні 26.12.2016, що спростовує висновки відповідача у цій частині.

Крім того, суд враховує, що за фактом продажу групи нежитлових приміщень №1, №2, №3, №8 за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29, 20.01.2017 позивачем нараховане та своєчасно сплачене до бюджету податкове зобов`язання з ПДВ у розмірі 1 717 320 грн.

Також суд враховує, що висновки акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про порушення ДП «ЛІАЦ» вимог пункту 198.5 статті 198 ПК України, визнані документально та нормативно не підтвердженими у висновку судово-економічної експертизи від 27.08.2018 №1-27-08-2018-сее, проведеної в рамках кримінального провадження №000028 від 03.08.2018.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 16.05.2018 №.

Щодо обґрунтованості висновків акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про порушення ДП «ЛІАЦ» вимог пункту 274.1 статті 274, пункту 288.1 статті 288 ПК України, підпунктів 5.4, 5.6 пункту 5 Положення «Про плату за землю в м. Києві» додатку 3 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 зі змінами, та правомірності прийнятих на підставі таких висновків податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 №, № та №, суд зазначає наступне.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За статтями 125 і 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно пунктів 285.1 та 285.2 статті 285 базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до пункту 29.1 статті 29 ПК України обчислення суми податку здійснюється шляхом множення бази оподаткування на ставку податку із/без застосуванням відповідних коефіцієнтів.

Положеннями пункту 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно пунктом 271.2 статті 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 внесено зміни до рішення Київської Міської Ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м.Києві» шляхом викладання його в новій редакції згідно з якою Київська міська рада відповідно до Податкового Кодексу України вирішила установити в м. Києві місцеві податки і збори, зокрема податок на майно, до складу якого входить плата за землю, а також затверджено Положення про плату за землю, яке є додатком 3 до цього рішення.

Рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 оприлюднено у газеті «Хрещатик» у випуску від 06.03.2015 №33(4629).

Відповідно до пункту 5.4 Положення про плату за землю в м. Києві ставка податку за земельні ділянки, нормативно-грошову оцінку яких проведено та які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та у постійному користуванні юридичних осіб державної та комунальної форми власності, коло яких визначено ст.92 Земельного кодексу України, встановлюється в розмірі 1% від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пп.5.3-5.6 цього Положення.

Плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено (крім комунальної власності), встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктом 5.3 цього Положення.

За приписами статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";

ґ) заклади освіти незалежно від форми власності;

д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно пункту 5.6 Положення про плату за землю в м. Києві плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними та фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативно грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

Встановлено, що на виконання Наказу Державного комітету лісовою господарства України від 19.05.1998 №52 Державне Виробничо-збутове підприємство «Діброва» реорганізоване шляхом злиття в ДП «Крона». Наказом від 07.05.2007 №162 ДП «Крона» перейменоване в ДП «Торговий дім «Крона». Наказом від 10.11.2008 №284 ДП «Торговий дім «Крона» перейменоване в ДП «Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики «Укрлісконсалтінг». Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 30.06.2015 №179 ДП «Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики «Укрлісконсалтінг» перейменоване в ДП «ЛІАЦ».

Згідно Передавального балансу від 16.07.2010 ДП «Український інформаційно-координаційний центр аналізу ринку лісопродукції» передано ДП «Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики «Укрлісконсалтінг» адміністративний будинок загальною площею 1210,1 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Деревообробна, 1.

Тобто до ДП «ЛІАЦ» перейшла адміністративна будівля загальною площею 1210,1 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Деревообробна, 1.

ДП «ЛІАЦ» отримано довідку Ю-15062/2015 від 16.10.2015 про розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки видану Департаментом земельних ресурсів, згідно якої нормативно- грошова оцінка становить 21 567 814,85 грн, землі комерційного використання - 7 220,19 кв.м., коефіцієнт функціонального призначення - 2,5, базова вартість 1кв.м. - 919,86 грн.

Також надано довідку від 07.02.2018 Ю-33217/2018 про розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки видану Департаментом земельних ресурсів, згідно якої нормативно- грошова оцінка становить 20 664 680,85 грн, землі комерційного використання -7 220,19 кв.м, коефіцієнт функціонального призначення - 2,0, базова вартість 1кв.м - 919,86 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 30.08.2010 №834-В до Державного комітету лісового господарства України перейшов адміністративний будинок загальною площею 220,6 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 21 «А», який закріплений на праві господарського відання за ДП «ЛІАЦ».

Тобто ДП «ЛІАЦ» є користувачем земельної ділянки за адресою м. Київ, вул. Нижній Вал, 21 «А».

ДП «ЛІАЦ» отримано довідку від 15.12.2015 Ю-18055/2015 про розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки видану Департаментом земельних ресурсів, згідно якої нормативно-грошова оцінка становить 4 641 487,63 грн. Землі комерційного використання - 470,23 кв.м., коефіцієнт функціонального призначення - 2,5, базова вартість 1 кв.м - 2 107,43 грн.

Також отримано довідку від 07.02.2018 Ю-33213/2018 про розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки видану Департаментом земельних ресурсів, згідно якої нормативно-грошова оцінка становить 5 076 235,35 грн. Землі комерційного використання - 470,23 кв.м, коефіцієнт функціонального призначення - 2,0, базова вартість 1 кв.м - 2 107,43 грн.

Документи, що посвідчують право власності та право користування на вказані земельні ділянки за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 у ДП «ЛІАЦ» відсутні.

З поданих ДП «ЛІАЦ» податкових декларації по земельному податку за 2016 та 2017 роки встановлено та не заперечується позивачем, що ДП «ЛІАЦ» у 2016 та 2017 роках нараховувало та сплачувало земельний податок за вказані земельні ділянки в розмірі одного відсотка від їх нормативно-грошової оцінки. Податкову декларацію за по земельному податку за 2015 рік позивачем не подано, земельний податок не сплачено.

Разом з цим, в силу зазначених вимог ПК України та пунктів 5.4, 5.6 Положення про плату за землю в м. Києві позивач повинен був сплачувати у період з 01.01.2015 по 31.12.2017 земельний податок за вказані земельні ділянки в розмірі трьох відсотків від їх нормативно-грошової оцінки.

Згідно наявного в акті перевірки розрахунку, відповідачем проведено наступні донарахування позивачу земельного податку:

щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 21 «А» донараховано за 2017 рік 81 818,28 грн, адже належна сума земельного податку за 2017 рік становить 470,23*2107,43*2,0*1,35*1,249*1,433*1,06*3% = 152 287,06 грн, а згідно поданої ДП «ЛІАЦ» декларації з земельного податку за 2017 рік нараховано 70 468,78 грн.

щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Деревообробна, 1, донараховано:

- за 2015 рік 219 016,27 грн, адже належна сума земельного податку за 2015 рік становить 219 016,27 грн, у тому числі за перше півріччя 2015 року 7220,19*756,17*2,5*1,04*1,028 *1,152*1,059*1,249*1%/12*6 = 111 177,19 грн та за друге півріччя 2015 року 7220,19*919.86 *2.5*1.04*1.249*1%/12*6 = 107 839,08 грн, а ДП «ЛІАЦ» не подано декларації з земельного податку за 2015 рік;

- за 2016 рік 618 141,71 грн, адже належна сума земельного податку за 2016 рік становить 7220*919,86*2,5*1,04*1,249*1,433*3% = 927 200,36 грн, а згідно поданої декларації земельний податок на 2016 рік позивачем нараховано 309 058,65 грн;

- за 2017 рік 292 338,26 грн, адже належна сума земельного податку за 2017 рік становить 7220*919,86*2,0*0,82*1,249*1,433*1,06*3% = 619 940,43 грн, а згідно поданої декларації земельний податок на 2017 рік позивачем нараховано 327 602,17 грн.

Суд зауважує, що саме сплата позивачем земельного податку за вказані земельні ділянки в розмірі одного, а не трьох відсотків від їх нормативно-грошової оцінки, слугувала підставою для висновку відповідача про порушення позивачем вимог пункту 274.1 статті 274, підпунктів 5.4, 5.6 пункту 5 Положення «Про плату за землю в м. Києві» додатку 3 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 та прийняття на підставі такого висновку податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 № та №.

Перевіривши розрахунки донарахувань ДП «ЛІАЦ» сум земельного податку на підставі податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 № та №, суд вважає такі розрахунки вірними.

При цьому, доводи позивача про те, що до Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не внесені відомості про ДП «ЛІАЦ» як землекористувача вказаних земельних ділянок, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України. За статтею 378 цього Кодексу право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Отже, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право на жилий будинок, будівлю або споруду.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 21.05.2020 у справі №804/5484/16.

Також суд враховує, що висновки акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про порушення ДП «ЛІАЦ» вимог пункту 274.1 статті 274, підпунктів 5.4, 5.6 пункту 5 Положення «Про плату за землю в м. Києві» додатку 3 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629, визнані документально та нормативно підтвердженими у висновку судово-економічної експертизи від 27.08.2018 №1-27-08-2018-сее, проведеної в рамках кримінального провадження №000028 від 03.08.2018.

Відповідно до пунктів 288.2, 288.3 статті 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 288.4 статті 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України передбачає, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку:

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;

Згідно пункту 288.7 статті 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Встановлено, що згідно договору оренди земельної ділянки від 22.09.1996 №66-5-00012 Київською міською державною адміністрацією надано ДВЗП «Діброва» земельну ділянку загальною площею 5755 кв.м. в орендне користування на 25 років, до 22.08.2021, для обслуговування та експлуатації виробничо-складської бази, за адресою м.Київ, вул. Електриків, 29.

ДВЗП «Діброва» отримано довідку від 16.10.2015 №Ю-15063/2015 про розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки видана Департаментом земельних ресурсів, згідно якої нормативно-грошова оцінка становить 18 839 043,11 грн, землі комерційного використання - 5755 кв.м., коефіцієнти функц.призн. - 1,2, 2,5; базова вартість 1 кв.м- 1359,19 грн.

Позивач зазначає, що правомірно сплачував орендну плату в розмірі 1 відсотка, що в свою чергу відповідає положенням договору оренди земельної ділянки від 22.09.1996 №66-5-00012, та пункту 5.1 Положення про плату за землю у м. Києві, яким визначено, шо ставка податку за земельні ділянки, шо перебувають у постійному користування підприємств державної форми власності встановлюється в розмірі 1 відсотка.

Водночас, позивачем не враховано, що згідно пункту 5.6 Положення про плату за землю в м. Києві плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними та фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативно грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

В акті перевірки наведено наступний розрахунок суми заниження ДП «ЛІАЦ» орендної плати за землю на загальну суму 1 255 440,03 грн, у тому числі:

- за 2015 рік на загальну суму 445 549,58 грн, зокрема, за перше півріччя 2015 року у сумі 162 963,93 грн ((4551 *625,0* 1,2* 1,31 * 1,028* 1,152* 1,059* 1,249*3%/2 = 105 059,33 грн) + ( 1204*625,0*2,5* 1,31*1,028*1,152*1,059*1,249*3%/2 = 57 904,60 грн)), за друге півріччя 2015 року у сумі 282 585,65 грн ((4551*1359,19*1,2*1,31*1,249*3%/2 = 182 176,88 грн) + (1204* 1359,19*2,5* 1,31*1,249*3%/2 = 100408,77 грн));

- за 2016 рік на загальну суму 809 890,45 грн (4551*1359,19*1,2*1,31*1,249* 1,433*3% = 522 118,92 грн + 1204* 13 59,19*2,5* 1,31*1,249*1,433*3% = 287 771,53 грн).

Суд критично розцінює посилання позивача не те, що орендна плата сплачується виключно в порядку та розмірі, передбачених договором оренди, питання щодо встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності вирішується за згодою сторін договору оренди земельної ділянки із закріпленням розміру орендної плати в такому договорі, водночас, розмір орендної плати за користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29 визначено в договорі оренди від 22.09.1996 №66-5-00012 на рівні одного відсотку від грошової оцінки та не змінювався протягом всього часу дії вказаного договору.

Так, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Отже, з набранням чинності Податкового кодексу України, тобто з 01.01.2011, мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, становить 3% від їх грошової оцінки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права у спорах цієї категорії, міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №818/8707/13-а.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постановах від 11.06.2013 у справах №21-166а13 та №21-443а12 є безпідставним, оскільки податкові повідомлення-рішення, що були предметом розгляду в цих справах, прийняті до 01.01.2011, тобто до набрання чинності Податковим кодексом України.

До того ж, як зазначив відповідач та не спростував позивач, за 2015 та 2016 роки ДП «ЛІАЦ» взагалі не подано податкові декларації з орендної плати за землю.

Також суд враховує, що висновки акту перевірки від 18.04.2018 №247/26-15-14-01-02/00994207 про порушення ДП «ЛІАЦ» вимог пункту 288.1 статті 288 ПК України, визнані документально та нормативно підтвердженими у висновку судово-економічної експертизи від 27.08.2018 №1-27-08-2018-сее, проведеної в рамках кримінального провадження №000028 від 03.08.2018.

Пункт 287.10 статті 287 ПК України передбачає, що податкове зобов`язання з земельного податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Пункт 286.2 статті 286 ПК України передбачає, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до пункту 286.3 статті 286 ПК України платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Проаналізувавши вказані норми норм, суд вважає, що згідно податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 № та №, відповідач мав право нарахувати податкові зобов`язання з земельного податку та орендної плати починаючи з квітня 2015 року включно.

Разом з цим, в порушення пункту 287.10 статті 287 ПК України відповідачем згідно податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018:

- № нараховано грошове зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем земельний податок з юридичних осіб, щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Деревообробна, 1, за січень-березень 2015 року у сумі 55 588,6 грн;

- № нараховано грошове зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем орендна плати з юридичних осіб, щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29, за січень-березень 2015 року у сумі 81 481,97 грн.

Враховуючи наведене, а також відсутність заперечень позивача щодо проведених відповідачем математичних розрахунків належних донарахувань сум земельного податку та орендної плати, суд дійшов висновку про правомірність та відсутність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018:

- № у повному обсязі;

- № в частині збільшення суми грошового зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем земельний податок з юридичних осіб на 1 073 907,64 грн та застосування штрафних санкції у сумі 268 476,91 грн;

- № в частині збільшення суми грошового зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем орендна плати з юридичних осіб на 1 173 958,03 грн та застосування штрафних санкції у сумі 293 489,5 грн.

Водночас, суд вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення від 15.05.2018:

- № в частині збільшення суми грошового зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем земельний податок з юридичних осіб на 55 588,6 грн та застосування штрафних санкції у сумі 13 897,15 грн;

- № в частині збільшення суми грошового зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем орендна плати з юридичних осіб на 81 481,97 грн та застосування штрафних санкції у сумі 20 370,49 грн.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також Європейський суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2018 №, № та №, а також податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 №, № та № у вказаній частині. Разом з цим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в іншій частині.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Встановлено, що позивач звернувся до суду з однією позовною вимогою немайнового характеру та позовними вимогами майнового характеру (ціна позову 7 361 697,15 грн) за які сплатив судовий збір у загальному розмірі 112 187,87 грн, у тому числі 110 425,87 грн за вимоги майнового характеру, 1762 грн за вимогу немайнового характеру.

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимоги майнового характеру у сумі 4 449 619,21 грн, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 66 744,54 грн.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.05.2018 №, № та №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.05.2018 №, в частині збільшення суми грошового зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем земельний податок з юридичних осіб на 55 588,6 грн та застосування штрафних санкції у сумі 13 897,15 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.05.2018 №, в частині збільшення суми грошового зобов`язання ДП «ЛІАЦ» за платежем орендна плати з юридичних осіб на 81 481,97 грн та застосування штрафних санкції у сумі 20 370,49 грн.

Відмовити у задоволенні позову в іншій частині.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на корись Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 66 744,54 грн (шістдесят шість тисяч сімсот сорок чотири гривні п`ятдесят чотири копійки).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» (місцезнаходження юридичної особи: 01013, місто Київ, вулиця Деревообробна, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 00994207).

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ВП 44116011).

Суддя О.М. Чудак