Справа № 200/12226/21
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2022 р. Справа№200/12226/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у спрощеному позовному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління пенсійного фонду в Харківській області, в якому із врахуванням наданих уточнень до позову просила визнати неправомірним рішення від 17.06.2021 № 67 про відмову в призначенні пенсії із зарахуванням до спеціального стажу періодів роботи з 03.09.1987 по 27.08.1990 та періоду навчання в Харківському фармацевтичному інституті з 1982 по 1987 роки; зобов`язати Управління пенсійного фонду в Донецькій області розглянути заяву про призначення пенсії повторно із зарахуванням до стажу роботи за вислугу років періоду роботи з 03.09.1987 по 27.08.1990 та періоду навчання в Харківському фармацевтичному інституті з 1982 по 1987 роки.

Позивач зазначила, що період її роботи на посаді провізора технолога з 03.09.1987 по 27.08.1990 протиправно не врахований відповідачем 2 під час розгляду її заяви про призначення пенсії за вислугу років. За змістом позову посада провізора-технолога згідно наказу Міністерства СРСР № 1255 від 30.12.1976, діючому під час роботи позивача на цій посаді, відносилася до переліку провізорських посад, зайнятість на яких надавала право на призначення пенсії за вислугу років. Посаду «провізор-технолог» перейменовано в посаду «провізора» згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я № 385 від 28.10.2002.

Крім цього, позивач зазначила, що всупереч п. д ст. 59 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до її спеціального стажу не враховано період її навчання у вищому навчальному закладі з 1982 по 1987 роки.

Відповідач 1 та відповідач 2 проти задоволення заявлених вимог заперечували, підстави незгоди навели в наданих суду відзивах на позов.

За змістом відзивів відповідачів абзацом 2 п. 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 визначено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» на 10.10.2017 мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії 26 років 6 місяців. Посаду провізора технолога, на якій позивач працювала в період з 03.08.1987 по 27.08.1990 не передбачено Наказом МОЗ України № 385 від 28.10.2002 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських та провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я», через що він не може бути зарахований до спеціального стажу. Посилаючись на правомірність неврахування зазначеного періоду роботи у складі спеціального стажу, відповідачі зауважували на правомірності прийнятого рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу.

У наданому відзиві відповідач № 2 зауважив на тому, що період навчання позивача з 19682 по 1987 роки був зарахований до страхового стажу під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2020 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішенням від 17.06.2021 № 67 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області відмовлено позивачу в призначенні пенсії. Згідно цього рішення страховий стаж позивача становить 36 років 11 місяців 9 днів. До спеціального стажу не враховано період роботи позивача з 03.08.1987 по 27.08.1990, оскільки посада провізора-технолога на передбачена наказом МОЗ України № 385 від 28.10.2002 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я». Згідно з рішенням позивач набуде право на призначення пенсії 24.01.2025.

Згідно за наданим розрахунком стажу позивача станом на 10.10.2017 спеціальний стаж позивача, що надає право на призначення пенсії за вислугу років становить 26 років 0 місяці 19 днів, до стажу роботи враховані періоди роботи позивача з 01.09.1990 по 30.03.1990, з 31.03.11990 по 19.03.2002, з 01.08.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 23.07.2007, з 24.07.2007 по 24.06.2010, з 25.06.2010 по 16.01.2013, 01.10.2013 по 30.09.2017, з 01.10.2017 по 10.10.2017.

З доданого до рішення розрахунку стажу вбачається, що період навчання позивача з 01.09.1982 по 25.06.1997 та період роботи з 03.08.1987 по 30.03.1990 включено до її страхового стажу.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Якщо міжнародним договором України встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до п. 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Розділ XV доповнено пунктом 2-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017, що набрав чинності 11.10.2017.

Згідно з п. 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV, внесеного Законом № 3108-IV від 17.11.2005 в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Статтею 1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон України № 1788-XII) передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Зі змісту статті 2 Закону України № 1788-ХІІ вбачається, що одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону № 1788-ХІІ).

Відповідно до ст. 51 Закону України № 1788-ХІІ, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55 (ст. 52 Закону України № 1788-ХІІ).

Пунктом "е" статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, що діяла до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII) передбачалося, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

В подальшому, Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону № 1788, а Законом України № 911 встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (п. "е" ст. 55 Закону № 1788) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.

Вказано, що вказані положення, які визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

У цьому рішенні Конституційного Суду України викладено висновки, що положення, зокрема, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Зазначено також, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо, крім іншого, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Таким чином п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2019 від 04.06.2019 має застосовуватись у редакції, що була чинною до внесення у неї змін Законами України № 213-VIII від 02.03.2015 та № 911-VIII від 24.12.2015 (оскільки такі зміни визнані неконституційними) та передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Постанова № 909) затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (в редакції, чинній на час розгляду заяви позивача про призначення пенсії). Згідно з цим переліком до таких робіт належить, крім інших, робота провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад) у таких закладах: аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії.

Частинами 1, 3 статті 44 Закону № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за N 1566/11846.

Відповідно до п. 1.9 цього Порядку у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Цим пунктом визначено, крім цього, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

При наданні оцінки рішенню відповідача 2 від 17.06.2021 № 67 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суд виходить з наступного.

Редакція п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII від 09.12.2012, що діє з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2019 від 04.06.2019, передбачала, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Враховуючи п.п. 2-1, 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV позивач із врахуванням чинного на час її звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років мала право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у разі, якщо на день набрання чинності 11.10.2017 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII мала вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений, ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тобто спеціальний стаж роботи на посадах працівника освіти, охорони здоров`я і соціального захисту за Переліком, затвердженим Постановою № 909.

Трудова книжка позивача містить записи №№ 1-2 про роботу позивача у Аптечному управлінні Донецького облвиконкому Аптеці № 417 з 03.08.1987 по 27.08.1990 на посаді провізора технолога, що не був врахований відповідачем до спеціального стажу роботи позивача.

При наданні оцінки правомірності неврахування наведеного періоду роботи до спеціального стажу суд виходить із наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років. Вказаним Переліком до установ охорони здоров`я відносяться аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, а до посад відносяться, в тому числі, провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад). Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відомостями трудової книжки позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи до 01.01.2004 підтверджено зайнятість позивача на посаді провізора-технолога в аптеці, що є закладом охорони здоров`я.

Суд не приймає посилання відповідача на відсутність посади провізора-технолога у Переліках закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я, які затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 N 385, оскільки на час роботи позивача номенклатура посад фармацевтичних працівників і положень про окремі установи та посади працівників аптечних установ, що визначалася наказом включала в себе посаду провізора-технолога.

Враховуючи невизначення відповідачем в оскаржуваному рішенні будь-яких інших підстав неврахування періоду роботи позивача з 03.08.1987 по 27.08.1990 до спеціального стажу та встановлення судом протиправності не включення цього періоду з цих підстав, наведений період підлягає врахуванню у складі спеціального стажу роботи позивача.

Що стосується вимог позивача про врахування до спеціального стажу роботи періоду навчання у Харківському фармацевтичному інституті, то зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки зарахування періоду навчання у вищому навчальному закладі до стажу роботи, що дає право виходу на пенсію за вислугу років, чинним законодавством не передбачено. Посилання позивача на п. д ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» судом не приймаються до уваги, скільки зазначений пункт визначає зарахування періоду навчання у вищому навчальному закладі до страхового, а не спеціального стажу позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з встановлених під час розгляду справи обставин суд дійшов висновку про невідповідність рішення відповідача від 17.06.2021 № 67 про відмову в призначенні позивачу пенсії статті 2 КАС України, що є підставою для висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про визнання цього рішення протиправним та скасування.

Вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період у навчання з 1982 по 1987 задоволенню не підлягають через їх необґрунтованість.

Зважаючи на наведене, заява позивача про призначення пенсії за вислугу років підлягає повторному перегляду із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні та зарахуванням до стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за вислугу років періоду роботи з 03.08.1987 по 27.08.1990.

Оскільки спірне рішення прийнято Головним управлінням пенсійного фонд України в Харківській області, що визначений за принципом екстериторіальності органом, вповноваженим на вирішення питання призначення позивачу пенсії, повторний розгляд заяви позивача має здійснюватися також зазначеним територіальним органом Пенсійного фонду України. Отже, в задоволенні вимог позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років слід відмовити.

Отже, заявлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 908 грн, який суд вважає за можливе покласти на відповідача 2 в повному обсязі.

Беручи до уваги викладене вище, на підставі положень Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення" та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління пенсійного фонду в Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області від 17.06.2021 № 67 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 03.09.1987 по 27.08.1990.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України В Харківській області на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) - ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач) - , місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3;

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач) - , місцезнаходження: 61022, м. Харків, Майдан Свобод, Держпром, 3 під., 2 пов.

Суддя А.С. Михайлик