Справа № 240/10999/21
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2022-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10999/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

05 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання протиправним та скасування пункту вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Корнинська селищна рада Попільнянського району Житомирської області звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасувати п.1 вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області від 11.02.2021 №260608-17/559-2021.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуваний пункт 1 вимоги від 11.02.2021 №260608-17/559-2021 прийнято в межах повноважень відповідача та у повній відповідності до вимог Закону України "По службу в органах місцевого самоврядування", так як позивач протиправно допомогу на оздоровлення посадовим особам селищної ради виплачував в розмірі середнього заробітку замість середнього посадового окладу. До того ж, оскаржувана вимога не порушує прав позивача, так як правомірність таких нарахувань буде визначатися в ході судових засідань щодо стягнення таких коштів.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що в пункті першому вимоги від 11.02.2021 №260608-17/559-2021 відповідач безпідставно зазначив щодо порушення вимог ч.5 ст.21 Закону України "По службу в органах місцевого самоврядування", адже позивач мав право виплачувати в розмірі середнього заробітку.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з 05.10.2020 по 29.12.2020 працівниками Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області проведено ревізію бюджету та фінансово-господарської діяльності Корнинської селищної ради за період з 01.01.2017 по 30.09.2020.

За результатами вказаної ревізії відповідачем складено акт від 06.01.2021 № 08-10/001 у якому зафіксовано, що ревізією правильності виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, проведеної суцільним способом, встановлено, що в порушення ч.5 ст.21 Закону України №2493, в періоді, який охопила ревізія, 35 працівникам Корнинської селищної ради нараховано та виплачено в завищеному розмірі (в розмірі середньомісячної, заробітної плати) матеріальну допомогу на оздоровлення в загальній сумі 302958,05 грн. Таке порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків) селищному бюджету в сумі 363398,93 грн.

На підставі вказаного висновку акт від 06.01.2021 № 08-10/001 відповідачем складена вимога "Про усунення порушень законодавства у Корнинській селищній раді" від 11.02.2021 №260608-17/559-2021 у пункті 1 якої вказано: в порушення ч.5 ст.21 «Про службу в органах місцевого самоврядування» в періоді, що підлягав ревізії, посадовим особам селищної ради безпідставно нараховано матеріальну допомогу на оздоровлення в загальній сумі 302958,05 грн та, як наслідок, зайво сплачено єдиний соціальний внесок в сумі 60440,88 грн, в зв`язку з чим відповідно до норм статей 130-136 КЗпПУ забезпечити відшкодування на користь селищної ради матеріальної шкоди на загальну суму 363398,93 грн.

Позивач не погодився із пунктом 1 вимоги від 11.02.2021 №260608-17/559-2021 та звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимога не містить визначення конкретних дій, обов`язкових до виконання Департаментом для усунення виявлених порушень. Також можливість надання працівникам позивача матеріальну допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника передбачена в колективному договорі та бюджетах селищної ради на відповідні роки. Правомірність положень колективного договору та рішень селищних рад про затвердження таких бюджетів не оспорена в установленому порядку.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, з огляду на правову природу письмової вимоги контролюючого органу, вона породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документу, в якому вона міститься) і як такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом. При цьому "законність" письмової вимоги контролюючого органу безумовно передбачає її обґрунтованість, тобто наявність підстав для її скерування адресату.

У даній справі зміст спірної вимоги, яка є індивідуально-правовим актом, а відтак породжує права і обов`язки для підконтрольної установи, якій вона адресована, полягає в тому, щоб "усунути виявлені порушення", встановлені контролюючим органом. Додатково про обов`язковий характер даної вимоги свідчить застереження в ній про те, що її невиконання є підставою для звернення до суду в інтересах держави.

До того ж, правова природа оскаржуваного пункту першого письмової вимоги контролюючого органу свідчить про відсутність можливості подальшого спору між сторонами в ході розгляду спору щодо стягнення спірних сум за позовом саме контролюючого органу. Тобто, позивач позбавлений можливості в межах інших спорів в суді з контролюючим органом оспорювати правомірність визначення спірних виплат, що зазначені в оскаржуваному пункті вимоги від 11.02.2021.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що спірна вимога впливає на права та обов`язки позивача.

Частиною 5 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493 визначено, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Водночас, статтею 13 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Відповідно до пп.3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 №268, керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надано право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Згідно пп.2 п.6 Постанови №268 преміювання сільських, селищних і міських голів, голів районних і районних у містах рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Відповідно до пункту 8 Постанови №268 видатки, пов`язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів.

Згідно з ч.7 ст.65 Господарського Кодексу України на всіх підприємствах, які використовують найману працю, між власником або уповноваженим ним органом повинен укладатись колективний договір, яким регулюються виробничі, трудові та соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства.

Протоколами зборів трудового колективу Корнинської селищної ради від 30.12.2016 №1 та за №15 від 24.03.2017 схвалено Колективну угоду на 2017-2022 роки, які зареєстровано в управлінні праці та соціального захисту населення Попільнянської райдержадміністрації.

Згідно ст.ст.7, 9 Закону України « Про колективні договори та угоди» колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги, тощо. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної галузевої (межгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Відповідно до пункту 7 Колективного договору, доплати та матеріальні допомоги, визначені Кабінетом Міністрів України здійснюються за дотримання умов оплати праці та в межах затвердженого фонду оплати праці на рік. Матеріальна допомога на оздоровлення посадовим особам селищної ради надається в розмірі середньомісячної заробітної плати згідно Постанови №268.

Таким чином, положення ч.5 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та пп.3 п.2 Постанови №268 разом зі статтею 13 Закону України «Про оплату праці» по різному визначають розмір матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки.

У листах Міністерства соціальної політики України від 16.10.2009 №620/13/84-09, від 19.07.2010 №671/13-84-10, від 11.09.2013 №10212/0/14- 13/13 надані роз`яснення, що передбачена пп.3 п.2 Постанови №268 матеріальна допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки обов`язково має виплачуватися у розмірі посадового окладу, а за наявності коштів у розмірі середньомісячної заробітної плати.

З урахування наведеного апеляційний суд вважає, що виплачуючи матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати, позивач діяв в умовах недостатньої правової визначеності в такому питанні та при існуванні вищенаведених роз`яснень профільного Міністерства соціальної політики України, враховуючи із закріпленого в ст.6 КАС України принципу верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності, такі дії позивача не можуть вважатися протиправними.

Посилання відповідача на роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби №111-р/з від 03.08.2020 «Щодо визначення розміру матеріальної допомоги при наданні щорічної відпустки посадовим особам місцевого самоврядування», колегія суддів відхиляє, оскільки, по-перше цих роз`яснень не існувало під час проведення позивачем вищевказаних виплат, а по-друге ці роз`яснення самі по собі не усувають вищевказану колізію положень ч.5 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та пп.3 п.2 Постанови №268 у поєднанні зі статтею 13 Закону України «Про оплату праці».

Також варто зауважити, відповідно до положень ст.127 КЗпП помилково виплачені працівнику кошти можуть бути утримані із заробітної плати такого працівника, але лише в тому випадку, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, і якщо наказ (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу про таке відрахування буде винесено не пізніше одного місяця з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Інших правових підстав для утримання чи стягнення з працівника коштів, які були зайво йому виплачені внаслідок помилки роботодавця, законодавство не передбачає.

Працівник не позбавлений права добровільно на свій розсуд повернути підприємству зайво сплачену йому підприємством суму, однак можливість реалізації працівником такого права не може бути покладена в основу вимоги органу державного фінансового контролю, яка направляється до підконтрольної установи з метою усунення виявлених ревізією порушень, оскільки усунення підконтрольною установою виявлених порушень не повинно залежати від реалізації працівником своїх прав.

Тому, стверджуючи про допущену Корнинською сільрадою помилку при виплаті своїм працівникам матеріальної допомоги, відповідач не врахував, що шкода завдана такою помилкою фактично заподіяна самим роботодавцем, а не працівником, а тому положення статей 130-136 КЗпПУ в спірних правовідносинах не можуть бути застосовані, навіть за умови, якщо зазначене в акті ревізії порушення нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки дійсно мало б місце.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.