Справа № 380/14489/21
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року

справа №380/14489/21

провадження № П/380/14686/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника позивача Фрея А.В., представника відповідача Підгайного О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

31.08.2021 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), від імені позивачки діє представник адвокат Фрей А.В., до Головного управління ДПС у Львівській області (79003, Львівська область, місто Львів, вул. Стрийська, буд. 35; ідентифікаційний код 43143039) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску, зобов`язання вчинити дії. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.10.2021 позивачка просить суд:

- скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6275-53 від 11 лютого 2021р. та привести інтегровану картку платника у відповідність;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області зняти з податкового обліку фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) та закрити інтегровану картку платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з одночасним формуванням відомостей про відсутність заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску.

ОСОБА_1 стверджує, що її перебування на обліку в контролюючому органі як фізичної особи - підприємця не ґрунтується на законі, оскільки у неї немає такого статусу. Крім цього, позивачка працює як найманий працівник і роботодавець нараховує та сплачує за неї єдиний соціальний внесок (далі - ЄСВ), в тому числі в період, за який контролюючий орган нарахував недоїмку. Більше того, позивачка вже оскаржувала в судовому порядку попередні вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ на суми, що включені відповідачем до спірної вимоги №Ф-6275-53 від 11.02.2021. Відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2021р. (справа №380/11173/20) визнано протиправними і скасовано вимогу №Ф-6275-53 від 14.02.2019 на суму 18276,22 грн. та вимогу №Ф-6275-53 від 06.11.2019 на суму 26539,26 грн., сформовані Головним управлінням ДПС у Львівській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Проте контролюючий орган навіть після задоволення судом позову у згаданій справі продовжив нарахування ЄСВ та виставив нову вимогу на більшу суму, що включає скасовані судом нарахування. Тому позивачка як єдиний дієвий спосіб захисту своїх порушених прав, з метою припинення безпідставного нарахування відповідачем ЄСВ, пені та штрафів, просить суд зобов`язати відповідача внести зміни в дані інформаційної системи органу доходів і зборів: - про відсутність реєстрації позивачки як фізичної особи-підприємця та про відсутність в неї заборгованості з ЄСВ на підставі оскарженої вимоги від 11 лютого 2021р. №Ф-6275-53.

Відповідач позовні вимоги заперечує повністю (а.с.71-72) з таких мотивів: згідно інформаційної бази даних АІС «Податковий блок» ОСОБА_1 перебуває на обліку в Радехівській ДПІ ГУ ДПС у Львівській області як фізична особа - підприємець з 13.05.1999 до дати розгляду справи, на загальній системі оподаткування. Згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів та зборів, станом на 31.01.2021 заборгованість ФОП ОСОБА_1 по ЄСВ (ККДБ 71040000) становить 37788,74 грн. На підставі цих даних ГУ ДПС у Львівській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6275-53 від 11.02.2021, відповідно до якої станом на 31.01.2021 заборгованість позивачки зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування складає 37788,74 (а.с. 23); така включає нарахування за 2017-2020 роки (а.с.71). Як правову підставу винесення цієї вимоги відповідач вказав статтю 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а визначені в оскарженій вимозі суми базуються на відомостях інформаційної системи органів доходів і зборів.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. З огляду на це обставини, встановлені у рішенні суду у справі №380/11173/20 за участі тих самих сторін (а.с.13-23) не підлягають доказуванню.

Суд з`ясував позиції сторін по суті спору, зміст та підстави позовних вимог та заперечень, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, зміст рішення суду у справі №380/11173/20 (за участі тих самих сторін) і встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , а.с.27-28), з народження проживала та 25.01.1996 зареєструвала місце проживання в АДРЕСА_2 (а.с.27-28, 36-37); 02.07.1998 їй присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.29). 21.09.2001 ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » у зв`язку із одруженням (а.с.28, 34, 38). В 1998 році закінчила Самбірське медичне училище, з 11.06.1998 працює медичною сестрою в місцевих закладах охорони здоров`я, з 01.10.2003 донині - в Радехівській центральній районній лікарні, що підтверджується записами в трудовій книжці, довідкою роботодавця, формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» щодо страхувальників та спеціального трудового стажу (а.с.38-40,42, 43-50).

Позивачка повідомляє, що ніколи не реєструвала підприємницької діяльності - ані як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа (до 2004), ані як фізична особа - підприємець. Адвокат позивачки повідомив суду такі обставини: в процесі збору доказів при розгляді адміністративної справи №380/11173/20 він отримав з архіву документи, на підставі яких однофамілець позивачки ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 , виданий Радехівським РВ УМВС у Львівській області, місце проживання: АДРЕСА_3 ) була зареєстрована як СПД-ФО (а.с.24-26). Це доводиться тим, що на реєстраційній картці є фотокартка цієї особи (однофамільця позивачки, а не позивачки, а.с. 24), а також вказано паспортні дані (серія та номер паспорта, адреса, телефон), що не належать позивачці. До реєстраційної картки від 11.05.1999 ця особа (однофамілець) долучила виданий в день заповнення реєстраційної картки (11.05.1999)ДУБЛІКАТ довідки про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я « ОСОБА_1 », в ньому вказаний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що 02.07.1998 був присвоєний позивачці. Звернення адвоката щодо особи та ідентифікуючих документів, котрій видали згаданий дублікат довідки (а.с.30), був відхилений органом ДПС з мотивів захисту персональних даних (а.с.31-33). Також повідомляє, що вдалося поспілкуватися з однофамільцем позивачки (по дівочому прізвищу « ОСОБА_1 »), котра дійсно в 1999 році реєструвалася як СПД-ФО. Ця особа 11.05.1999 отримала в органах ДПІ дублікат довідки по присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 26), проте їй помилково видали дублікат документа позивачки (однофамільця); цього ж дня вона подала реєстраційну картку (а.с. 24) та 13.05.1999 була зареєстрована як СПД-ФО (а.с.25). Повідомив, що при спілкуванні однофамілець ОСОБА_1 відмовляється вчиняти будь-які дії для врегулювання ситуації, оскільки в свій час не проходила перереєстрацію з СПД-ФО на ФОП, підприємницькою діяльністю не займається, витрачати час на врегулювання клопотів позивачки з контролюючими органами не бажає. Адвокат позивачки вважає, що саме описана помилка ДПІ у Радехівському районі при видачі 11.05.1999 дубліката довідки про присвоєння ідентифікаційного номера спричинили описані в позові проблеми позивачки, оскільки - в базах даних ДПІ (тепер - ДПС) суб`єктом господарювання числиться позивачка, а не її однофамілець.

Відомостями АІС «Податковий блок» (а.с.73) підтверджується, що 13.05.1999 ОСОБА_1 з РНОКПП НОМЕР_1 (тобто позивачка) взята на облік в Радехівській ДПІ як платник податків за адреса проживання: Львівська область, Радехівський район, с. Вузлове (за якою позивачка ніколи не проживала; місце проживання однофамільця позивачки).

15.05.2007 в результаті оновлення бази даних ДПІ внаслідок звірки з ДРФО (Державний реєстр фізичних осіб) до АІС «Податковий блок» щодо облікових даних позивачки внесені зміни: - зазначено місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.73 зворот); - відмічено встановлену за результатами звірки з ДРФО розбіжність в ПІБ.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search) відсутні відомості про зареєстрованих суб`єктів господарювання з такими реквізитами: ПІБ « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », РНОКПП « НОМЕР_1 ».

Починаючи з 2017 року у зв`язку із набранням чинності змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 орган ДФС (зараз - ДПС) почав нараховувати ЄСВ позивачці як так званому «сплячому підприємцю» (особа, що перебуває на обліку в контролюючому органі як підприємець - платник ЄСВ, проте не подає звітності про здійснення підприємницької діяльності чи звітує про відсутність підприємницької діяльності).

Відповідно до облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по ЄСВ, нарахована контролюючим органом у зв`язку із обліком ОСОБА_1 як ФОП-платником ЄСВ, становила:

1) станом на 31.01.2019 - 18276,72 грн.;

2) станом на 31.10.2019 - 26539,26 грн.;

3) станом на 31.01.2021 - 37788,74 грн.

Недоїмка нараховувалася наростаючим підсумком, сума 37788,74 грн. - нарахування за 2017-2020 роки (а.с.71 зворот, 74-77).

Контролюючий орган не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 займалася підприємницькою діяльністю в період 2017-2021 рр.

На підставі наведених даних інформаційної системи органу доходів і зборів, Головне управління ДФС у Львівській області (потім - ДПС) сформовало такі вимоги про сплату боргу (недоїмки):

1) №Ф-6275-53 від 14.02.2019 на суму 18276,22 грн.;

2) №Ф-6275-53 від 06.11.2019 на суму 26539,26 грн.;

3) №Ф-6275-53 від 11.02.2021 на суму 37788,74 грн.

Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6275-53 від 14.02.2019 на суму 18276,22 грн. та від 06.11.2019 на суму 26539,26 грн. скасовані судом як протиправні, що підтверджується рішенням №380/11173/20 від 18.02.2021, котре 26.04.2021 набрало законної сили (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/94966700). При прийнятті цього рішення (а.с.13-23) суд встановив такі обставини:

- в період 1998-2020 рр. позивач працювала як найманий працівник та була застрахованою особою в розумінні Закону №2464-VI, а єдиний соціальний внесок за неї нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального;

- у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записи за прізвищем, ім`ям, по-батькові позивачки та її РНОКПП « НОМЕР_1 » відсутні;

- ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1) не мала можливості здійснювати підприємницьку діяльність, оскільки свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності після 2005 року є недійсним, а з реєстраційною карткою для включення відомостей про неї як фізичної особи-підприємця до ЄДР та для заміни свідоцтва про державну реєстрацію на свідоцтво про державну реєстрацію єдиного зразка позивачка не зверталася;

- у позивачки відсутній статус фізичної особи-підприємця в розумінні Закону №755-IV та доходи від провадження підприємницької діяльності за спірний період, тому вона не належить до платників єдиного внеску відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI.

При прийнятті рішення суд керується такими міркуваннями нормами права:

правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2464-VI:

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2);

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6);

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10).

Відповідно до пунктів 4), 5) частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

Відповідно до приписів статті 9 Закону №2464-VI:

- єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі (частина перша);

- обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга);

- платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма).

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

З 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, відповідно до якого внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема, у частину першу статті 7, а саме:

- у пункті 2 перше речення абзацу другого пункту слова «має право самостійно» замінено словом «зобов`язаний»;

- пункт 3 доповнено абзацом другим такого змісту: «Для платників, віднесених до першої групи платників єдиного податку, визначених у підпункті 1 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, ця сума не може бути меншою за 0,5 мінімального страхового внеску із зарахуванням відповідних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу, який обчислюється відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пропорційно до сплаченого єдиного внеску».

Отже, з 01.01.2017 єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до положень частини першої статті 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV (набрав чинності 01.01.2004) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Частиною першою статті 58 ГК України визначено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідним законом, який регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців є Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 №755-IV (далі - Закон №755-IV). Цей Закон, згідно з пунктом 1 розділу VІІІ «Прикінцеві положення», набрав чинності з 01.07.2004 та дія його поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців (частина перша статті 3). Відповідно до частини першої статті 1 Закону №755-IV:

- державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом (пункт 4);

- Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, ЄДР) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи (пункт 7).

Основні принципи державної реєстрації визначено в статті 4 Закону №755-IV. Так, відповідно до цієї статі державна реєстрація, серед іншого, базується на принципах обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Пункт 2 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону №755-IV передбачав, що державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» від 01.07.2010 року №2390-VI (набрав чинності 10.02.2011, далі Закон №2390-VI) внесено зміни до Закону №755-IV. Згідно з розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону передбачено, що:

- процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (пункт 2);

- усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв (пункт 3);

- свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними (пункт 4);

- спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців.

Уповноважені органи протягом місяця з дня отримання від спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, проводять звірення даних реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), що ведуться ними, з даними Єдиного державного реєстру. За результатами звірення уповноважені органи подають спеціально уповноваженому органу з питань державної реєстрації відомості з відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо) про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеного звірення уповноважені органи оприлюднюють у спеціалізованих друкованих засобах масової інформації та/або на відомчих веб-сайтах відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру (пункт 7);

- після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру (пункт 8);

- порядок утворення, а також завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій встановлюються спеціально уповноваженим органом з питань державної реєстрації (пункт 9).

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI наказом Міністерства юстиції України №575/5 від 12.04.2012 «Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» затверджено Положення про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Положення №575/5, чинного на час виникнення спірних правовідносин). Це Положення визначало порядок утворення, завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - комісії).

Як передбачено пунктами 1.2 розділу І «Загальні положення» та 2.4 розділу «Порядок утворення комісій» Положення №575/5 комісії створюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з метою проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру (далі - невключені суб`єкти); до складу комісії входять працівники реєстраційних служб головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі та територіальних органів Державної податкової служби України, територіальних органів державної статистики, територіальних органів Пенсійного фонду України.

Завданням комісії було проведення інвентаризації невключених суб`єктів. До повноважень комісії входило: - прийняття від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців (далі - уповноважені органи), аналітичну інформацію про невключених суб`єктів; - складання узагальненої інформації про невключених суб`єктів; - передання узагальненої інформації про невключених суб`єктів виконавчим комітетам міських рад міст обласного значення, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій за місцезнаходженням юридичних осіб та за місцем проживання фізичних осіб - підприємців для подальшого включення їх державними реєстраторами до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр) (п. 3.1, 3.2 розділу ІІІ Положення №575/5).

Як передбачав пункт 4.1, 4.2, 4.10 розділу ІVІ Положення №575/5 прийом від уповноважених органів аналітичної інформації здійснюється комісією до 03 травня 2012 року; аналітична інформація про проведення інвентаризації щодо фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, приймається комісією у паперовій та електронній (у форматі Microsoft Excel) формах, наведених у додатках 1 та 2, про що складається акт приймання-передачі у двох примірниках; комісія завершує свою діяльність після отримання від державних реєстраторів звіту про завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру невключених суб`єктів.

25.03.2014 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законів України, щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру» №1155-VII, відповідно до якого виключила пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання». Наказ №575/5 від 12.04.2012 «Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» відповідно до Закону №1155-VII втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №935/5 від 16.06.2014.

Оцінюючи аргументи сторін суд керується таким міркуваннями:

Відповідно до пункту 4) частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Отже, для нарахування та сплати єдиного внеску відповідно до пункту 4) частини першої статті 4 Закону №2464-VI обов`язковим є наявність в особи статусу фізичної особи - підприємця. Державна реєстрація згідно статті 4 Закону №755-IV базується, зокрема, на принципі обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

Оцінюючи правові підстави прийняття оскарженої вимоги суд враховує, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про позивачку як фізичну особу - підприємця.

Отже, як станом на 2017 рік, так і станом на дату прийняття оскарженої вимоги відомості про позивачку як фізичну особу - підприємця не були внесені до ЄДР ані за її заявою, ані з ініціативи спеціально утворених державою органів (для інвентаризації та реєстрації суб`єктів господарювання, зареєстрованих до 01.07.2004 та не перереєстрованих за їх заявою).

Відповідно до положень статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки єдиним належним та допустимим доказом наявності в фізичної особи статусу підприємця є відповідні відомості з ЄДР (частина четверта статті 9 Закону № 755-IV), то відсутність таких відомостей про позивачку однозначно підтверджує, що вона не має статусу фізичної особи - підприємця.

За таких обставин ОСОБА_1 з 01.01.2017 не набула статусу платника єдиного внеску як фізична особа - підприємець, а тому нарахування їй контролюючим органом недоїмки за 2017-2020 роки шляхом виставлення оскарженої вимоги на суму 37788,74 грн. не ґрунтується на законі.

Щодо посилання відповідача на те, що згідно з реєстраційних та облікових даних платників податків інформаційної системи контролюючого органу ОСОБА_1 з 13.05.1999 знаходився на податковому обліку в контролюючому органі як субєкт господарювання, суд зазначає таке:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) дійсно 13.05.1999 взята на облік як СПД-ФО. Разом з тим, надані представником позивача докази свідчать про те, що в різних населених пунктах Радехівського району Львівської області проживало дві особи:

- ОСОБА_1 , 20, паспорт НОМЕР_5 , виданий Радехівським РВ УМВС України у Львівській області 25.01.1996, місце проживання: АДРЕСА_2 , - позивачка;

- ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Радехівським РВ УМВС України у Львівській області 06.05.1999, місце проживання: АДРЕСА_3 ); однофамілець (тезка) позивачки.

Очевидно, що внаслідок помилки однофамільцю позивачки було видано дублікат довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, в якому зазначено РНОКПП позивачки. Оскільки цей дублікат довідки однофамілець подала разом із реєстраційною карткою в реєстраційний підрозділ місцевої РДА, то після реєстрації її СПД-ФО відомості про ОСОБА_1 з РНОКПП НОМЕР_4 (тобто з ідентифікаційним кодом позивачки) надійшли до місцевої ДПІ для взяття на облік платника податків. Отже, позивачка дійсно 13.05.1999 була взята місцевою ДПІ на облік як платник податків - СПД-ФО за її РНОКПП НОМЕР_4 .

Разом з тим, ці події відбулися 13.05.1999, - тобто до набрання чинності Законом №755-IV (01.07.2004).

Статус суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи та фізичної особи - підприємця є різними. Поняття «фізична особа - підприємець» запроваджене після набрання чинності новими Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України з 01.01.2004, а порядок реєстрації підприємців та перереєстрації раніше зареєстрованих як СПД-ФО осіб в ФОП визначав Закон №755-IV. Перехідними положеннями Закону №755-IV визначалося, що особа, зареєстрована як СПД-ФО, повинна подати державному реєстратору реєстраційну картку для внесення до ЄДР відомостей про неї як про ФОП.

Станом на 2010 рік проблема СПД-ФО, зареєстрованих до 01.07.2004, котрі не звернулися до державного реєстратора щодо внесення відомостей в ЄДР, залишалася актуальною. Тому законодавець для вирішення цієї проблеми прийняв Закон №2390-VI, відповідно до якого передбачив:

- кінцеві строки подання усіма зареєстрованими до 1 липня 2004 року підприємцями реєстраційних карток для включення відомостей про них до ЄДР;

- визначив обов`язок спеціально уповноважених органів з питань державної реєстрації підготувати аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру (пункт 8);

- порядок утворення, а також завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій;

- робота цих комісій (за участі представників ПФУ та податкової інспекції, тепер - ДФС) полягала в опрацюванні та звірці інформації про всіх суб`єктів підприємницької діяльності, зареєстрованих до 01.07.2004 та не внесених в ЄДР, та скеруванні узагальненої інформації державному реєстратору - для включення до ЄДР відомостей про таких суб`єктів господарювання (в тому числі СПД-ФО).

Отже, впродовж строку дії Закону №2390-VI держава в особі уповноважених нею органів повинна була опрацювати (провести інвентаризацію та звірку) інформацію всіх реєстраційних та контролюючих органів про суб`єктів господарювання, зареєстрованих до 01.07.2004 та не внесених в ЄДР, а також самостійно (без подання таким суб`єктом господарювання реєстраційної картки) внести відомості про цих суб`єктів до ЄДР.

Закон №2390-VI втратив чинність 25.04.2014, а отже - з цієї дати завершено процес інвентаризації державою та внесення нею в ЄДР відомостей про суб`єктів господарювання, котрі зареєстровані до 01.07.2004 та самостійно (шляхом подання реєстраційної картки) не ініціюють їх перереєстрацію в ЄДР.

Суд встановив, що:

- ОСОБА_1 не виявила бажання (шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки) бути включеною до ЄДР (почав функціонувати з 01.07.2004) як фізична особа - підприємець (ФОП);

- уповноважені державою органи (в тому числі місцева, обласна ДПС) під час проведення впродовж 2011-2014 рр. (період, коли ці органи мали відповідне завдання та повноваження) інвентаризації суб`єктів господарювання, зареєстрованих до 01.07.2004, відомості про яких не включені до ЄДР, не знайшли підстав для включення відомостей про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця до ЄДР.

Суд встановив, що ОСОБА_1 в 1998-2020 була найманим працівником, єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за спірний період (2017-2020рр.) за неї як найманого працівника сплатив роботодавець як страхувальник.

Позивачка наполягає, що ніколи не реєструвалася (детально описано вище) та не займалася підприємницькою діяльністю, не отримувала доходів і не подавала звітності; а відповідач зворотного не довів.

За таких обставин відповідач, навіть вважаючи позивача підприємцем (хоча для цього не було підстав з наведених судом у цьому рішенні мотивів), не мав підстав нараховувати їй недоїмку з ЄСВ, оскільки ОСОБА_1 фактично не займалася підприємницькою діяльністю та не отримувала від такої діяльності доходів, а ЄСВ за неї як найманого працівника сплачував роботодавець.

Тому проведене відповідачем нарахування фактично призводить до подвійного нарахування єдиного соціального внеску за цей самий період, що є окремою самодостатньою підставою для скасування оскарженої вимоги сплату боргу (недоїмки).

Підсумовуючи свої висновки суд дійшов переконання, що оскаржена вимога від 11.02.2021 №Ф-6275-53 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску за 2017-2020 рр. в сумі 37788,74 грн. є протиправною. З огляду на те, що ця вимога не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, таку слід скасувати.

Відповідно до пп. 191.1.10 п. 191.1 ст. 191 Податкового кодексу України, однією з функцій контролюючих органів є забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів.

Оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС здійснюється згідно із Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). За змістом зазначеного Наказу, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Інтегрована картка платника - це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами. Інтегрована картка платника містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в інтегрованій картці платника розрахункових операцій.

Відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в інтегрованій карті платника облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень. Органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до інтегрованої картки платника, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації.

Аналогічні за змістом функції та повноваження органів ДПС щодо оперативного обліку податків і зборів містить чинний на дату розгляду справи наказ Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 р. за № 321/35943) «Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Суд встановив, що відображені в інтегрованій картці ОСОБА_1 за ККДБ 7140000 (а.с.74-77) систематичні дії відповідача щодо нарахування позивачці недоїмки з ЄСВ (починаючи з 2017 року, наростаючим підсумком), котрі мають наслідком виставлення їй вимог про сплату недоїмки, зумовлені тим, що позивачка обліковується в інформаційних системах ДПС як фізична особа - підприємець, що є платником ЄСВ.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд переконаний, що позовне провадження відповідатиме визначенню ефективного юридичного засобу захисту, якщо наслідком задоволення позовних вимог буде поновлення порушеного права чи законного інтересу позивача, адекватне наявним обставинам та таке, що виключає потребу повторного звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Разом з тим, саме по собі скасування вимог про сплату недоїмки з ЄСВ, як показує описана вище судова справа №380/11173/20 (а.с.13-23), не призводить до ефективного поновлення прав позивачки. Попри те, що суд у рішенні від 18.02.2021 у спорі між тими ж сторонами встановив, що у позивачки відсутній статус фізичної особи-підприємця в розумінні Закону №755-IV та доходи від провадження підприємницької діяльності за спірний період, тому вона не належить до платників єдиного внеску відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI, контролюючий орган продовжує обліковувати ОСОБА_1 як ФОП, що є платником ЄСВ, нараховувати їй недоїмку та виставляти вимоги про сплату такої недоїмки.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо нарахування позивачці як ФОП починаючи з 01.01.2017 недоїмки ЄСВ та відображення цих дій в інтегрованій картці платника податків, адекватним та ефективним способом відновлення прав позивача є зобов`язання контролюючого органу провести коригування даних (показників) її інтегрованої картки з ЄСВ шляхом виключення відомостей про протиправно нараховану заборгованість, оскільки забезпечить поновлення порушених майнових прав платника податків. Окрім того, ефективний захист прав позивачки неможливий без виключення з інформаційних систем (баз даних) контролюючого органу відомостей про облік позивачки як ФОП-платника ЄСВ.

Відповідно до частини п?ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду. Суд враховує, що такий спосіб захисту порушених прав та інтересів платника податків визнав адекватним та обґрунтованим Верховний Суд у постановах №816/2042/16 від 13.02.2018, №813/1760/18 від 10.04.2020.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України та враховуючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , суд стягує на користь позивача суму сплаченого ним судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Оцінюючи клопотання позивачки про відшкодування пов`язаних з правничою допомогою адвоката судових витрат в сумі 6000 грн. та заперечення представника відповідача щодо обґрунтованості їх розміру, суд виходить із такого:

приписами частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Надані суду письмові докази (договір, акт, звіт, квитанція, а.с.51-56,88-90) підтверджують факт понесення позивачкою витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом пропорційності, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд не має зауважень до процесуальної поведінки представника позивачки у засіданні, а також вважає, що подані суду докази відповідають ознакам якісно підготовлених документів. Суд також враховує, що представник позивачки взяв участь у двох судових засіданнях. Водночас суд пам`ятає, що представник позивача на стадії підготовчого провадження просив надати час для уточнення позовних вимог, що призвело до відкладення підготовчого засідання, а отже підготований ним позов не був бездоганним. За таких обставин суд, керуючись критерієм пропорційності, обирає за зразок для порівняння та оцінки понесених позивачкою витрат дві величини: 1) суму судового збору, сплаченого позивачкою за розгляд цієї справи судом, що підлягає відшкодуванню відповідачем (1812 грн.); 2) загальну суму ЄСВ, нараховану контролюючим органом та відображену в оскарженій вимозі (37788,40 грн.). Суд вважає справедливим відшкодуванням та присуджує позивачці за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 3632 грн. (1812*2), - суму, що вдвічі більша від суми судового збору, сплаченого за розгляд цієї справи професійним суддею, котра становить приблизно 10% від суми протиправно донарахованого відповідачем ЄСВ.

В судовому засіданні 23.12.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення виготовлене 04.01.2022.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6275-53 від 11.02.2021.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області:

- вчинити дії щодо коригування даних (показників) інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) як платника єдиного соціального внеску, а саме - виключити всі дані (записи, відомості) про наявність в ОСОБА_1 як в фізичної особи - підприємця заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску;

- зняти ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з податкового обліку як фізичну особу - підприємця та закрити інтегровану картку платника податків в частині, щодо стосується обліку ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця, що є платником єдиного соціального внеску.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79003, Львівська область, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35; ідентифікаційний код ВП 43968090) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3632 (три тисячі тридцять дві) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, що постановив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Москаль Р.М.