Справа № 400/9245/21
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2022 р. № 400/9245/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, вул. Мала Морська, 19, м. Миколаїв, 54001,
про:визнання протиправним та скасування рішення від 13.08.21 р, яке оформлене протоколом № 5, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, яке оформлено у вигляді протоколу засідання робочої групи у справах альтернативної(невійськової) служби та зобов`язання повторно розглянути заяву про направлення на проходження альтернативної (невійськової) служби.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є Свідком Єгови та бере активну участь у діяльності місцевої релігійної організації Свідків Єгови в м. Миколаєві. Позивач належить до релігійної організації, віровчення якої не допускає користування зброєю. Позивачем надані всі документи, що підтверджують істинність релігійних переконань, але відповідач протиправно відмовив йому у направленні на проходження альтернативної (невійськової) служби.

Відповідач відзив на позов не надав. Ухвала від 13.10.2021 про відкриття провадження у справі, яка надсилалась на адресу відповідача була ним одержана 10.11.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

21.07.2021 позивач звернувся до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради із заявою про направлення його на альтернативну службу відповідно до ст.35 Конституції та ст.3 Закону України "Про альтернативну(невійськову) службу", оскільки його світогляд не дозволяє використовувати зброю.

13.08.2021 відповідач - робоча група у справах альтернативної (невійськової) служби прийняв протокольне рішення (протокол №5), яким відмовив ОСОБА_1 у направленні на проходження альтернативної (невійськової) служби, оскільки позивач не зміг впевнено відповісти на запитання членів робочої групи та переконати їх в істинності своїх релігійних переконань. Крім того, старейшина з релігійного центру Свідків Єгови, який є наставником позивача, на комісію не з`явився.

Позивач є неохрещеним вісником Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні з 01.09.2019, що підтверджується довідкою голови керівного комітету релігійної організації «Релігійний центр свідків Єгови в Україні» від 28.06.2021 №975.

Свідки Єгови, служителем якої є позивач, у відповідності до Положення про Порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 року №2066, відноситься до переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 35 Конституції України зокрема передбачено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що обмеження права на віросповідання може встановлюватись законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Згідно пункту 4 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".

Частиною першою статті 1 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" передбачено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадяни, зазначені у статті 2 цього Закону, після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, особисто подають до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву (стаття 9 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу»).

Відповідний структурний підрозділ місцевої державної адміністрації зобов`язаний прийняти заяву про направлення на альтернативну службу або про звільнення від призову на військові збори та у письмовій формі повідомити громадянина про дату його явки на засідання відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації (стаття 10 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу»).

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною другою статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За приписами статті 11 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу») заява про направлення на альтернативну службу розглядається відповідним структурним підрозділом місцевої державної адміністрації протягом календарного місяця після її надходження в присутності громадянина, а заява про звільнення від призову на військові збори - протягом чотирнадцяти календарних днів.

Частиною третьою цієї статті встановлено, що підставами для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори, зокрема, є Підставою для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори є:

-несвоєчасне подання заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори;

-відсутність підтверджень щодо істинності релігійних переконань;

-неявка громадянина без поважних причин за викликом до місцевої державної адміністрації для розгляду його заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори.

Відмова у направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори з інших підстав, ніж передбачені у частині третій цієї статті, забороняється.

Комісія відмовила позивачу з підстав відсутності підтвердження щодо істинності релігійних переконань позивача, які вони вбачають в тому, що позивач не зміг впевнено відповісти на запитання членів групи та переконати їх в істинності своїх релігійних переконань та в зв`язку з тим, що не з`явився наставник позивача.

Але закон не містить ніяких застережень стосовно того, яким чином особа, яка звертається із заявою повинна переконувати комісію в істинності своїх релігійних переконань. Також відсутні підстави для відмови в зв`язку з неявкою наставника позивача.

Спірний протокол не містить інформації, стосовно якої позивач відповідав невпевнено, та в зв`язку з чим у комісії виникли сумніви стосовно істинності релігійний переконань позивача.

Належна мотивація рішення, її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення позивача взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувався відповідач, та які мотиви прийнятого рішення.

Суд вважає, що прийняття будь-яким суб`єктом владних повноважень певного рішення лише на основі внутрішнього переконання та суб`єктивного ставлення до ситуації/події, проте без належного підкріплення цього рішення підставами для його існування, не може бути легітимізовано та може призвести до можливих зловживань та порушити принципи належного урядування та верховенства права.

Позиція Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): ''Принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення''.

За таких обставин, суд вважає, що рішення відповідачем прийнято протиправно та належить скасувати в частині, що стосується позивача, оскільки воно не відповідає вимогам встановленим до рішення суб`єкта власних повноважень відповідно до ст.2 КАС України, оскільки є необґрунтованим.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач відзив суду не надав, не довів суду , що рішення прийнято правомірно, тому позов належить задовольнити.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Судові витрати по справі розподіляються відповідно до ст.139 КАС України та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Мала Морська, 19, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 03194499) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасування рішення Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, яке оформлено у вигляді протоколу засідання робочої групи у справах альтернативної(невійськової) служби № 5 від 13.08.2021 в частині відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

3. Зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Мала Морська, 19, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 03194499) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про направлення на проходження альтернативної (невійськової) служби.

4. Стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Мала Морська, 19, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 03194499) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень), сплачений квитанцією № 0.0..1 від 05.10.2021 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко