Справа № 380/6631/21
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року

справа №380/6631/21

провадження № П/380/6718/21

м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Раєнко О.В., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за

позовом ОСОБА_1 , представник - Головка Л.В.
до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, представник - Онищак.М.П.
про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, в якому позивач із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Ляшка Р.В. від 19 березня 2021 року № 142-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 », яким припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові з 19 березня 2021 року;

- поновити державну службу та поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, або на іншій рівнозначній посаді;

- зобов`язати нарахувати та стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.03.2021 року у зв`язку із незаконним звільненням з роботи;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 34616 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом № 36-1 о/с, від 28.11.2018 року позивача призначено на посаду слідчого Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (надалі- ТУ ДБР у м. Львові).

22.10.2020 року позивачу вручено попередження про наступне вивільнення від 22.10.2020 № 12-12-26812 вих. 20, відповідно до якого позивача попереджено про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові відповідно до наказу від 20 жовтня 2020 року № 198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, на 2020 рік», а саме посади слідчого Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові. В повідомленні зазначено, що позивача буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

19.02.2021 року позивач звернувся із заявою на адресу відповідача щодо переведення його на одну із вакантних посад територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові. Проте вказана заяві всупереч ч. 3 ст.87 Закону України «Про державну службу» не задоволена.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби, всупереч ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», не пропонував позивачу (державному службовцю) будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (хоча такі і були на момент звільнення позивача).

Наказом від 19.03.2021 № 142-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 із займаної посади, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення або штату державних службовців.

Позивач вважає спірний наказ протиправним з огляду на те, що відповідач маючи вільні вакантні посади слідчих, на які 20.11.2020 було оголошено конкурс, а конкурс може бути оголошено лише на вільні вакантні посади, то суб`єкт владних повноважень мав би реалізувати своє право на пропозицію працівникові, який вивільняється таку вакантну посаду. Тим більше, що позивачем було ініційовано дане питання, проте відповіді не отримав. Тому, позивач вважає, що рішення про звільнення було прийнято з порушенням таких основних засад адміністративного судочинства, як добросовісність, розсудливість, обґрунтованість, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Крім цього, порушено принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права. Європейський Суд з прав людини наголошує: Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», у пункті 1 ст. 5 зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке позбавлення свободи відповідає меті ст. 5 і не є свавільним (п. 54). Таким чином, оскаржуваним наказом, яким позивача звільнено з посади по своїй суті вчинено дії, які не були передбачуваними з огляду на чинне законодавство на момент перемоги у відкритому конкурсі на посаду слідчого, мають ознаки свавільності, оскільки без жодних обґрунтувань оголошено конкурс на посаду, яка не була вільною, надавши зовнішню форму скороченню посади.

Що стосується перевірки прийняття оскаржуваного наказу на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, то варто зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Відповідно до ст. 91 Закону України «Про державну службу» в редакції чинній на час виникнення даних правовідносин, зокрема на час прийняття оскаржуваного наказу, а саме станом на 28.01.2021 директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові не був керівником державної служби. Таким він став відповідно до даного Закону в редакції від 06.03.2021 року, де п. 10 ст. 91 Закону України «Про державну службу» доповнено наступним текстом: «Повноваження керівника державної служби у Державному бюро розслідувань здійснюють Директор Державного бюро розслідувань та директори територіальних управлінь Державного бюро розслідувань». Враховуючи, що Закон України «Про державну службу» є спеціальним в частині процедури звільнення державних службовців, то директор Територіального управління Державного Бюро розслідувань розташованого у місті Львові не був уповноваженою особою на підписання оскаржуваного наказу.

Крім цього, суд зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мало місце скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби.

Так, зокрема, у структурі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові передбачено такі первинні структурні підрозділи, як слідчі відділи. Так наявні три слідчі відділи (перший, другий, третій).

Відповідно у структурі (штатному розписі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові визначено посади начальників першого, другого, третього слідчих відділів, заступника першого, другого, третього слідчих відділів та посади слідчих вищезазначених слідчих відділів, зокрема передбачена посада слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

03.12.2019р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», який набрав чинності 27.12.2019р. та яким внесені зміни до Закону України «Про Державне бюро розслідувань». Зокрема, змінено правовий статус Державного бюро розслідувань з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.

Організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України. Територіальне управління, розташоване у місті Львові, поширює свою діяльність на Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську області.

Наказом Державного бюро розслідувань «Про затвердження Переліку посад у центральному апараті Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами» від 26.02.2020р. № 47 затверджено найменування посад з відповідними граничними спеціальними званнями.

У зв`язку із зміною організаційної структури Державного бюро розслідувань та утворенням Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань наказом «Про затвердження Положення про Головне слідче управління Державного бюро розслідувань» від 03.03.2020 №53 затверджено Положення про Головне слідче управління Державного бюро розслідувань.

Державним бюро розслідувань видано наказ «Про затвердження та введення в дію штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік» від 27.02.2020 № 21ДСК, яким затверджено та введено в дію штатний розпис центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік.

Цими актами у структурі центрального апарату Державного бюро розслідувань створено Головне слідче управління до складу якого включені три Управління, які аналогічні до тих, які функціонували раніше.

Так, у складі Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями збережено три слідчі відділи (перший, другий, третій) та посади начальників відділів.

20.11.2020 було оголошено конкурс на посади до територіальних управлінь ДБР. Серед вакантних посад у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Львові, на зайняття яких був оголошений конкурс було 45 посад , з них 5 посад начальників слідчих відділів, дві посади заступників начальника слідчого відділу, 38 посад слідчих. До оголошення конкурсу в штаті Територіального управління ДБР у м. Львові було 48 посад. Крім цього, варто зазначити, що конкурс оголошується на вакантні посади, проте дані посади не були вакантними, оскільки дані посади обіймали слідчі, начальники слідчих відділів, які були працевлаштовані і виконували свої професійні обов`язки. Більше того, якщо такі посади все ж були вакантними, то чому вони не були запропоновані працівникам, які вивільнялись. Крім цього, навіть з логічної точки зору, не можуть в органу досудового розслідування скорочуватись усі посади слідчих і не утворюватись нові посади слідчих, нехай навіть з іншим статусом і назвою, бо інакше такий орган перестане бути органом досудового розслідування за своєю суттю. А якщо утворюються після скорочення посад слідчих знову тотожні посади, то це свідчить про те, що дана процедура не є скороченням в розумінні як ст. ст. 87, 89 Закону України «Про державну службу» так і ст. 40 Кодексу Законів про Працю.

Позивач робить висновок про те, що кількість слідчих в оновленій структурі Територіального управління Державного бюро розслідувань практично є тотожним, а отже не відбулось скорочення усіх посади слідчих на які оголошено конкурс. Тобто, в організаційній структурі Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові займана ним посада залишилась. При цьому, зміна правового статусу, обсяг завдань і основних функцій слідчого не відбулась. З вищевикладеного, можна дійти до висновку про відсутність реального скорочення посади слідчого, яку обіймав позивач.

Також позивач вказує про те, що орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив позов задоволити повністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що 22.10.2020 позивачу вручено попередження про наступне вивільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Львові відповідно до наказу Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) від 20.10.2020 № 198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», про наступне скорочення посади слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові, яку обіймав позивач, по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження.

З прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про перезавантаження влади» від 19.09.2019 № 117-ІХ, Верховною Радою України розпочато суттєву модернізацію системи державного управління, з метою швидкого та ефективного перезавантаження влади в Україні, що є нагальним питанням відновлення суспільної довіри до державної влади та питанням національної безпеки.

У рамках комплексних заходів щодо реформування існуючої системи державної служби, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності Державного бюро розслідувань, шляхом усунення проблемних аспектів правового, структурно-організаційного, процедурного та кадрового характеру, виявлених за час функціонування Державного бюро розслідувань, Президентом України внесено до Верховної Ради України законопроект «Про внесення змін до Закону України «Про Державне бюро розслідувань», який прийнято Верховною Радою України 03.12.2019.

Так, Державне бюро розслідувань, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 № 305-ІХ (далі - Закон № 305-ІХ), який набрав чинності з 27.12.2019, з моменту набрання чинності цим Законом припинило своє існування, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції та змінило статус на державний правоохоронний орган, Директором та заступниками Директора якого є особи рядового і начальницького складу.

Указом Президента України від 05.02.2020 № 41/2020, на виконання зазначених положень Закону, затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань.

Відповідно, наказом Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 №581 затверджено нову структуру та штатну чисельність територіальних управлінь Державного бюро розслідувань (структура ТУ ДБР у м. Львові - Додаток 1).

У структуру ТУ ДБР у м. Львові, відповідно до наказу ДБР від 15.10.2020 №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», входять: слідчі відділи (Перший (з дислокацією у м.Львові), Другий (з дислокацією у м. Луцьку), Третій (з дислокацією у м.Тернополі), Четвертий (з дислокацією у м. Івано-Франківську), П`ятий (з дислокацією у м. Ужгороді) та відповідні оперативні підрозділи, інші структурні підрозділи.

Наказом Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 № 198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік» затверджено відповідні зміни до штатного розпису, якими передбачено, зокрема, скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач - слідчий Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові.

Законодавчо внесення змін до штатного розпису Державного бюро розслідувань прямо передбачено в пункті 5 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Відповідно до наказу ДБР від 20.10.2020 № 198 ДСК посаду державної служби - слідчого Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові виведено зі штатного розпису.

Згідно з п.1 наказу ТУ ДБР у м. Львові від 22.10.2020 №188-о/с «Про попередження працівників», відповідно до п. 1, 2 частини третьої статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», статті 49-2 КЗпП України та наказів ДБР від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», від 15 жовтня 2020 року №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами», від 20 жовтня 2020 року №198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», наказано сектору кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Львові персонально попередити про наступне вивільнення працівників, посади яких скорочуються.

Згідно з Додатком 4 до цього Наказу від 22.10.2020 №188-о/с, до Списку працівників територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, які попереджаються про скорочення посади державної служби, зокрема, включено ОСОБА_1 , де у графі 41. Розділу Третій слідчий відділ (відділ з розслідування військових злочинів) позивачем власноруч виконано підпис та проставлено дату 22.10.2020.

22.10.2020 позивачу вручено Попередження про наступне вивільнення від 22.10.2020 № 12-12-26812вих.20, за підписом Директора ТУ ДБР у м. Львові, відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 № 198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», у зв`язку із скороченням посади державної служби, на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Посади державної служби «слідчий» третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчих управлінь територіальних управлінь Державного бюро розслідувань скорочено абсолютно у всіх семи територіальних управліннях Державного бюро розслідувань і відповідно до змін у штатних розписах введено посади осіб рядового і начальницького складу, на зайняття яких Державним бюро розслідувань оголошено конкурс, оскільки процедури переведення з посад державної служби на посади осіб рядового і начальницького складу законом не передбачено.

На підставі наказу ТУ ДБР у м. Львові від 22.10.2020 №188-о/с «Про попередження працівників», персонального попередження про наступне вивільнення від 22.10.2020 №12-12-26812 вих. 20, наказом ТУ ДБР у м. Львові від 19.02.2020 №56-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » (зі змінами, внесеними наказом ТУ ДБР у м. Львові від 01.03.2021 №113-о/с), наказом від 19.03.2021 №142-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 », виданих відповідно до пунктів 2, 5 частини третьої статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу», наказу ДБР від 20.10.2020 №198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові 19.03.2021 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців, із припиненням державної служби.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги правомірність, яка власне і не оспорюється позивачем, наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 № 198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», яким затверджено відповідні зміни до штатного розпису, що передбачають скорочення посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові, наказу ТУ ДБР у м. Львові від 22.10.2020 №188-о/с «Про попередження працівників», оскаржуване рішення - наказ ТУ ДБР у м. Львові від 19.03.2020 №142-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 », також носить очевидно правомірний характер.

Наказ ТУ ДБР у м. Львові від 19.03.2020 №142-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » видано у межах повноважень директора ТУ ДБР у м. Львові, визначених статтею 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», на підставі статті 87 Закону України «Про державну службу», а також, з дотриманням зазначених у частині другій статті 2 КАС України вимог: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Відтак, оскільки дії ТУ ДБР у м. Львові в частині видання оскаржуваного наказу, вочевидь, носять правомірний характер, тому усі інші похідні вимоги позивача також не підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечив, надала суду додаткові докази та пояснення, просив в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді 26.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі. Ухвалою суду від 07.06.2021 року розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

Судом встановлені наступні обставини:

28.11.2018 року наказом за № 36-10 о/с позивача призначено на посаду слідчого Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Згідно з п.1 наказу ТУ ДБР у м. Львові від 22.10.2020 №188-о/с «Про попередження працівників», відповідно до п. 1, 2 частини третьої статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», статті 49-2 КЗпП України та наказів ДБР від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», від 15 жовтня 2020 року №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами», від 20 жовтня 2020 року №198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», наказано сектору кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Львові персонально попередити про наступне вивільнення працівників, посади яких скорочуються.

Згідно з Додатком 4 до цього Наказу від 22.10.2020 №188-о/с, до Списку працівників територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, які попереджаються про скорочення посади державної служби, зокрема, включено ОСОБА_1 , де у графі 41. Розділу Третій слідчий відділ (відділ з розслідування військових злочинів) позивачем власноруч виконано підпис та проставлено дату 22.10.2020.

22.10.2020 позивачу вручено попередження про наступне вивільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Львові відповідно до наказу Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) від 20.10.2020 № 198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», про наступне скорочення посади слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові, яку обіймав позивач, по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження.

На підставі наказу ТУ ДБР у м. Львові від 22.10.2020 №188-о/с «Про попередження працівників», персонального попередження про наступне вивільнення від 22.10.2020 №12-12-26812 вих. 20, наказом ТУ ДБР у м. Львові від 19.02.2020 №56-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » (зі змінами, внесеними наказом ТУ ДБР у м. Львові від 01.03.2021 №113-о/с), наказом від 19.03.2021 №142-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 », виданих відповідно до пунктів 2, 5 частини третьої статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу», наказу ДБР від 20.10.2020 №198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові 19.03.2021 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців, із припиненням державної служби.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірне звільнення протиправним та таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про державну службу» тощо.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірного наказу з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Предметом спору у справі, що розглядається, є звільнення позивача із займаної посади відповідно до пункту 1 частини першої та частини 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби.

Згідно із ст. 87 Закону України «Про державну службу», в редакції на час спірних правовідносин:

1. Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

2. Підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

За державним службовцем, який втратив працездатність під час виконання посадових обов`язків, посада зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

4. У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

5. Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.

При цьому, вжите у частині третій статті 87 Закону України «Про державну службу» слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону України «Про державну службу».

Водночас служба в Державному бюро розслідувань (далі - ДБР) згідно з частиною другою статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» служба в ДБР є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Частиною першою цієї ж статті визначено, що до працівників ДБР належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР.

Переліки посад у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами згідно з пунктом 5 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» визначає Директор ДБР.

При цьому частиною другою статті 9 вказаного Закону врегульовано, що гранична чисельність центрального апарату та територіальних управлінь ДБР становить 1 тисячу 600 осіб.

Позивача було призначено на посаду слідчого Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Визначення слідчого міститься у пункті 17 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України та означає службову особу органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

За таких обставин, порушень процедури повідомлення про наступне вивільнення позивача з боку відповідача судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» державні службовці можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу».

На момент прийняття по суті спірного наказу про звільнення позивача, редакція статті 87 Закону № 889-VIIІ встановлювала, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Отже, наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.07.2021 по справі № 640/11024/20.

Спірним у цій справі питанням є правомірність звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Натомість за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», однією з підстав для припинення державної служби є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Наведене свідчить, насамперед, про можливість у суб`єкта призначення розірвати трудовий договір з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу з будь-яким державним службовцем, з-поміж іншого і з державним службовцем у період проходження

На момент прийняття спірного наказу діяла редакція Закону України «Про державну службу», якою чітко врегульована процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

За змістом частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Отже, наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Разом з цим слід зауважити, що аналіз положень Закону України «Про державну службу», яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

З цих же підстав судом враховуються заперечення відповідача про те, що з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про перезавантаження влади» від 19.09.2019 № 117-ІХ, Верховною Радою України розпочато суттєву модернізацію системи державного управління, з метою швидкого та ефективного перезавантаження влади в Україні, що є нагальним питанням відновлення суспільної довіри до державної влади та питанням національної безпеки.

Державне бюро розслідувань, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 № 305-ІХ (далі - Закон № 305-ІХ), який набрав чинності з 27.12.2019, з моменту набрання чинності цим Законом припинило своє існування, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції та змінило статус на державний правоохоронний орган, Директором та заступниками Директора якого є особи рядового і начальницького складу.

Указом Президента України від 05.02.2020 № 41/2020, на виконання положень Закону, затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань.

У нову структуру ТУ ДБР у м. Львові, відповідно до наказу ДБР від 15.10.2020 №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», входять: слідчі відділи (Перший (з дислокацією у м.Львові), Другий (з дислокацією у м. Луцьку), Третій (з дислокацією у м.Тернополі), Четвертий (з дислокацією у м. Івано-Франківську), П`ятий (з дислокацією у м. Ужгороді) та відповідні оперативні підрозділи, інші структурні підрозділи.

Наказом ДБР від 03.01.2020 № 2, внесено зміни до наказу Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 № 343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», зокрема, доповнено пунктом 3: «Затвердити порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (додаток)».

Затвердженим Порядком зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань (додаток до наказу Державного бюро розслідувань від 03.01.2020 №2), визначено процедуру зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу з урахуванням специфічних умов проходження служби у правоохоронному органі.

Відповідно до пункту 2 згаданого Порядку, Директор або особа, яка виконує його повноваження, визначає в межах граничної чисельності перелік посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, передбачених пунктом 5 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Згідно із ст. 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Директор Державного бюро розслідувань, крім іншого:

затверджує структуру та штатну чисельність центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань;

визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами;

видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками Державного бюро розслідувань.

Відповідно до пункту 6 Порядку, зміна категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.

Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу») та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу ДБР.

Згідно абзацу сьомого пункту 6 Порядку, після затвердження штатного розпису Державного бюро розслідувань (змін до штатного розпису) щодо працівників, посади яких скорочуються, видається наказ про їх персональне попередження про наступне звільнення на підставі Закону України «Про державну службу» у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

На введені до штатного розпису посади, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, оголошується конкурс. Виключно за умовами проходження всіх етапів відбору та за результатами спеціальної перевірки, проходження військово-лікарської комісії, тестів на фізичну підготовку переможець конкурсу призначається на відповідну посаду рядового та начальницького складу.

Наказом Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 № 198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік» затверджено відповідні зміни до штатного розпису, якими передбачено, зокрема, скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач - слідчий Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові.

Водночас, уведено посади рядового та начальницького складу (із спеціальними званнями ДБР) - штатні посади у слідчих відділах (Перший (з дислокацією у м. Львові), Другий (з дислокацією у м. Луцьку), Третій (з дислокацією у м. Тернополі), Четвертий (з дислокацією у м. Івано-Франківську), П`ятий (з дислокацією у м. Ужгороді) та у відповідних оперативних підрозділах.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Директор територіального управління Державного бюро розслідувань:

- організовує роботу відповідного територіального управління щодо виконання повноважень Державного бюро розслідувань, наказів і розпоряджень Директора Державного бюро розслідувань;

- призначає на посади та звільняє з посад працівників відповідного територіального управління, крім тих, які призначаються Директором Державного бюро розслідувань відповідно до статті 12 цього Закону;

- вносить Директору Державного бюро розслідувань пропозиції щодо структури та штатної чисельності відповідного територіального управління;

- видає у межах своїх повноважень накази і розпорядження;

- здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами, у тому числі має право в межах своєї компетенції особисто реалізовувати повноваження Державного бюро розслідувань, визначені цим Законом.

Згідно із Додатком 4 до вищевказаного Наказу від 22.10.2020 №188-о/с, до Списку працівників територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, які попереджаються про скорочення посади державної служби, зокрема, включено ОСОБА_1 , де у графі 41. Розділу Третій слідчий відділ (відділ з розслідування військових злочинів) позивачем власноруч виконано підпис та проставлено дату 22.10.2020.

Так, посаду слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові скорочено з 28.02.2020, відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 № 198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік» і в організаційній структурі ТУ ДБР у м.Львові займана позивачем посада державної служби не залишилась.

Оскаржений наказ ТУ ДБР у м. Львові від 19.03.2021 №142-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнято на підставі чинного наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 № 198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», відповідно до наказу ТУ ДБР у м.Львові від 22.10.2020 №188-о/с, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Інші обставини про які зазначає позивач по суті не спростовують факту зміни правового статусу Державного бюро розслідувань (центральний орган виконавчої влади перетворений у державний правоохоронний орган) в наслідок чого і була скорочена посада державної служби, яку обіймав позивач.

Суд також враховуює аргументи відповідача про те, що із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019№ 305-ІХ (далі - Закон від 03.12.2019 № 305-ІХ), змінено правовий статус ДБР (нова редакція статті 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»), зміне нопідхід до визначення організаційної структури ДБР (внесення змін до абзацу 2частини першої статті 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»),створено умови для проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР (нова редакція статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»), закріплення в статті 143 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» можливості переводу працівників виключно в рамках однієї категорії посад.

Вищенаведені організаційно-структурні зміни в сукупності з необхідністю поступової заміни категорії посад державної служби (яка не притаманна правоохоронній системі) посадами рядового та начальницького складу, зумовили використання в.о. Директора ДБР дискреційних повноважень під час прийняття кадрових питань керуючись статтею 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» із застосуванням положень статті 87 Закону України «Про державну службу» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, з метою досягнення законодавчо визначеної легітимної мети - реформування ДБР, як державного правоохоронного органу.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами законів України «Про державну службу» (статті 83 та 87) та «Про Державне бюро розслідувань» (статті 12, 14, 14-3), на час прийняття оскаржуваного наказу ДБР врегульовано процедуру звільнення державних службовців, ураховуючи необхідність прийняття рішень по скороченню посад державної служби, з огляду на положення Закону України від 03.12.2019 № 305-ІХ, саме ці норми спеціального законодавства підлягали застосуванню.

Так, Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду ухвалюючи постанову від 28.07.2021 по справі № 640/11024/20, висловив правову позицію, щодо застосування вимог частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу», при звільнені державного службовця із підстав передбачених пунктами 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 № 440-IX, частину 3 статті 87 «Про державну службу» доповнено новим абзацом такого змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше 2 ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

Ураховуючи вказане, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вжите у частині третій статті 87 Закону України «Про державну службу» слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок із працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Таким чином, суб`єкт призначення, в силу вимог ст. 87 Закону України «Про державну службу» не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а у разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Відповідач вказує, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 9901/36/20 рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.06.2020 про відмову у задоволені позову Романа Труби до Президента України, тертя особа: ДБР, про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України - залишено без змін.

При цьому у пункті 42 постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено, що право на доступ до публічної служби не є абсолютним. Про це неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). У разі коли є конфлікт декількох прав, кожне з яких гарантоване Конвенцією, варто зважити всі інтереси, що поставлені на карту. У разі якщо держава зобов`язана однаково забезпечувати права, які гарантовані Конвенцією і між якими існує конфлікт, та якщо захист одного права призведе до втручання в інше право, саме держава покликана обрати адекватний засіб для того, щоб відповідне втручання у право було пропорційним і таким, що переслідує легітимну мету. Втручання може вважатись необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає невідкладній соціальній потребі і здійснені національними органами засоби є відповідними та достатніми (див. mutatis mutandis пунктів 123, 124 рішення ЄСПЛ від 12.06.2014 у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії»).

Відтак втручання суб`єкта призначення у право працівника обіймати посаду публічної служби, яке переслідує легітимну мету та є пропорційним їй має правомірний характер. Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами законів України «Про державну службу» (статті 83 та 87) та «Про Державне бюро розслідувань» (стаття 12, 14, 14-3), на час прийняття оскаржуваного наказу ДБР 3 врегульовано процедуру звільнення державних службовців, ураховуючи необхідність прийняття рішень по скороченню посад державної служби, з огляду на положення Закону України від 03.12.2019 № 305-ІХ, саме ці норми спеціального законодавства підлягали застосуванню.

Зважаючи на вказане, ТУ ДБР у м. Львові приймаючи рішення про звільнення позивача діяло на підставі та в межах повноважень, а також у спосіб, що передбачені Законами України «Про Державне бюро розслідувань» та «Про державну службу».

Таким чином, ТУ ДБР у м. Львові не допущено порушень, що полягають у ненаданні позивачу при звільненні пропозицій щодо зайняття іншої посади. Крім того, правових підстав для незастосування діючих на момент виникнення спірних правовідносин норм Закону України «Про державну службу», що регламентували процедуру вивільнення державних службовців, або ж застосування норм в інший спосіб не передбачений законом, у Державного бюро розслідувань не було.

Відтак виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, встановлених обставин у справі достатньо для висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог.

З цих же підстав судом не враховуються і позовні вимоги про поновлення позивача на посаді слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, або на іншій рівнозначній посаді, та зобов`язання нарахувати та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.03.2021 року, оскільки судом не встановлено незаконність звільнення позивача з роботи.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав судом враховуються заперечення відповідача, відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (79008, м. Львів, вул. Кривоноса, 6) про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено у повному обсязі 04.01.2022 року.

Суддя Гавдик З.В.