Справа № 480/9041/21
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2021-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
31 грудня 2021 року Справа № 480/9041/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Діски А.Б., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 07.09.2014 під час участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, в ході виконання бойового завдання, позивач отримав травму. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 по справі № 480/3821/20 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправним та скасовано пункт 24 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.04.2020 №46, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу не була своєчасно виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням інвалідності, у розмірі - 463198,00 грн. з часу протокольного рішення Комісії Міністерства оборот України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.06.2019, по дату фактичної виплати допомоги у повному обсязі 09.09.2021. Тому, позивач вважає, що належна йому одноразова допомога була виплачена Міністерством оборони України без врахування суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки вона не була виплачена у встановлені законом строки.
Ухвалою суду від 17.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
12.10.2021 до суду від представника відповідповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 31-34).
Крім того, представником відповідача подано клопотання про передачу справи до іншого адміністративного суду, яке обгрунтовує тим, що предметом спору по даній судовій справі є стягнення моральної шкоди, інфляційних втрат та 3% річних, що не підпадає під вичерпний перелік підстав передбачений ч. 1 ст. 25 КАС України, тому дана справа підсудна виключно Окружному адміністративному суду м. Києва, тобто за місцезнаходженням відповідача - Міністерства оборони України.
Також представником відповідача подано клопотання про закриття провадження по даній справі, яке обгрунтовує тим, що предметом позову по справі є стягнення моральної шкоди, інфляційний втрат та 3% річних, а не оскарження індивідуальних актів, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень або інші випадки передбачені в ч. 1 ст. 19 КАС України, у зв`язку з чим дана справа не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів. Крім того зазначає, що оскільки ОСОБА_1 по судовій справі № 640/9041/21 не було заявлено позовної вимоги про вирішення публічно-правового спору (визнання протиправним рішення, дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень), то вимога про відшкодування шкоди в даному випадку повинна вирішуватися судом в порядку цивільного судочинства.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи клопотання представника відповідача про закриття провадження по даній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.
Захист порушених прав та інтересів здійснюється судом за вимогою особи, що вважає своє право порушеним (стаття 124 Конституції України, норми процесуального законодавства).
Захист та/або відновлення будь-якого права судом здійснюється шляхом ухвалення судового рішення як акта правосуддя. Однак судове рішення, незважаючи на те, що має ознаки нормативності, не породжує жодних правовідносин чи прав та/або обов`язків, а лише шляхом застосування відповідного способу захисту права, визначеного законом або договором, трансформує права та/або зобов`язання учасників правовідносин в іншу, прийнятну для позивача форму.
Зокрема, наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми (соціальні виплати), не нараховані та/або не виплачені як доходи, не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або зобов`язань, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.
Отже, можна дійти висновку, що спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.
Юрисдикція спору щодо стягнення грошових сум на підставі статті 625 ЦК України визначається за правовою природою правовідносин, які виникли між сторонами.
За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.
У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.
Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.
Аналогічно й у справі, що розглядається спір за вимогами про компенсацію інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, що заявлені з підстав положень статті 625 ЦК України та з причин затримання відповідачем виплати одноразової грошової допомоги також належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Крім того у цій справі позов про відшкодування моральної шкоди пред`явлено в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за аксесорним публічно-правовим зобов`язанням. А тому такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, який підлягав розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України з одночасним відшкодуванням моральної шкоди справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства та, з огляду на зареєстроване місце проживання позивача - Сумському окружному адміністративному суду.
Оскільки правовідносини між сторонами спору в цій справі носять публічно-правовий характер, а заявлені позовні вимоги є похідними від основного спору щодо визнання протиправною відмови та виплати відповідачем одноразової грошової допомоги позивачу, який вирішено рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 по справі № 480/3821/20, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про закриття провадження у даній справі чи передачу справи до іншого суду з підстав, зазначених відповідачем, не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 19, 25, 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи до іншого адміністративного суду та про закриття провадження по справі № 480/9041/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя А.Б. Діска