Справа № 420/20708/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 01 листопада 2021 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) до Одеської обласної прокуратури (надалі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області (надалі - третя особа або ГУ ДКСУ в Одеській області), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 року заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Одеську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату (включаючи надбавку за вислугу років та оплату часу відпусток) за період з 27.03.2020 року і по день ухвалення рішення судом, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що з квітня 2020 року ОСОБА_1 , без будь-яких повідомлень та попереджень було призначено до виплати заробітну плату, яка складається, зокрема, з посадового окладу в розмірі 5 660,00 гривень та додаткового нарахування за вислугу років у сумі 1 698,00 гривень, що підтверджується розрахунковими листами за 2020 рік та 2021 рік.

Однак, на переконання позивача, встановлення Одеською обласною прокуратурою позивачу посадового окладу у розмірі 5 660,00 гривень, є порушенням Конституційного права ОСОБА_1 на заробітну плату, не нижчу від визначеного законом, оскільки відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №6/2020 від 26.03.2020 року посадовий оклад позивача має становити не 5 660,00 грн. та має обчислюватися відповідно до положень ст.81 Закону України «Про прокуратуру».

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що оскільки Іллічівська місцева прокуратура припинила свою діяльність, а на день початку роботи Чорноморської окружної прокуратури Одеської області (15.03.2021 року) позивач атестацію не пройшов, 12.03.2021 року, наказом керівника Одеської обласної прокуратури на підставі пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України №113-ІХ прийнято наказ № 705к, яким ОСОБА_1 тимчасово, до завершення процесу проходження атестації, визначено робоче місце у Чорноморській окружній прокуратурі Одеської області.

Однак, як вказує відповідач, позивачем атестацію не пройдено, рішенням п`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 року №376 ОСОБА_1 визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію. На підставі цього рішення кадрової комісії наказом від 20.10.2021 року позивача звільнено з посада прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 29.10.2021 року.

Відповідач звертає увагу, що на правовідносини щодо нарахування та виплати заробітної плати позивачу, як прокурору місцевої прокуратури, у період з 27.03.2020 року по 29.10.2021 рік, рішення Конституційного Суду України №6-р/20 не поширюється, оскільки ці правовідносини ще до ухвалення рішення вказаним судом з 25.09.2019 року вже було врегульовано іншим нормативно-правовим актом, а саме Законом №113-ІХ, який є чинним та неконституційним не визнавався.

Таким чином, на переконання відповідача, оскільки позивач не був переведений на посаду до окружної прокуратури за наслідком успішно пройденої атестації, тому у період з 15.03.2021 року по 29.10.2021 рік оплата праці здійснювалась також відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 31.05.2021 року №505, що узгоджується із приписами п.3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.

Крім цього, відповідач зазначає, що з 25.09.2019 року (дата набрання чинності Закону №113-ІХ), у зв`язку із внесенням змін у ч.1 ст.7 Закону №1697 слова «місцеві» замінено на «окружні» та відповідно до внесених змін (згідно ч.3 ст.81 Закону №1697) посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки позивач не призначався на посаду в окружну прокуратуру, тому не набув права на отримання заробітної плати, у розмірі, встановленому для прокурора окружної прокуратури.

Таким чином, відповідач вважає, що у зазначений період права позивача на отримання заробітної плати у відповідному розмірі прокуратурою не порушено, оскільки при нарахуванні та виплаті заробітної плати застосовувались чинні нормативно-правові акти, які з огляду на положення ч.2 ст.19 Конституції України були обов`язковими для виконання.

Позиція третьої особи обґрунтовується наступним.

Третя особа не погоджується з заявленими позовними вимогами та зазначає, що оскільки ОСОБА_1 хоч і тимчасово працює в Чорноморській окружній прокуратурі Одеської області, однак не проходив атестацію, як того вимагає Закон №113-ІХ та не був переведений на посаду прокурора окружної прокуратури, а згідно запису в трудовій книжці продовжує працювати у Іллічівській місцевій прокуратурі, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення його позовної заяви.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

24 листопада 2021 року від третьої особи надійшли пояснення (вхід. №65644/21).

03 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №67926/21).

Станом на 04 січня 2022 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача, відповідача та третьої особи, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Наказом прокуратури Миколаївської області №638 від 20.09.2002 року прийнято в органи прокуратури Миколаївської області ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого прокуратури Снігурівського району Миколаївської області (а.с.5).

Наказом прокурора Миколаївської області №718 від 17.10.2002 року ОСОБА_1 переведено на посаду помічника прокурора Снігурівського району Миколаївської області.

Наказом прокуратури Одеської області №461к від 05.06.2012 року, позивача було призначено на посаду прокурора прокуратури Березанського району Миколаївської області.

Наказом прокуратури Одеської області №3576к від 17.12.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області (а.с.6).

Згідно наказу Офісу Генерального прокурора №40 від 17.02.2021 року зазначено, що днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021 року (а.с.9).

Наказом Одеської обласної прокуратури №705к від 12.03.2021 року, у зв`язку з припиненням функціонуванням місцевих прокуратур Одеської області і початком роботи окружних прокуратур Одеської області з 15 березня 2021 року відповідно до наказу Генерального прокурора «Про день початку роботи окружних прокуратур» від 17.02.2021 року №40, а також не проходженням атестації, тимчасово визначено робоче місце у Чорноморській окружній прокуратурі Одеської області, зокрема, прокурору Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 (а.с.7-8).

З урахуванням викладеного, оплата праці позивача здійснювалась відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року №505.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 року заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року (далі - Закон №1697-VII), який набув чинності 15.07.2015 року, визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Статтею 16 Закону №1697-VII визначено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно вимог ст.81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: прокурора регіональної прокуратури - 1,2; прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи прокуратури України та їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення, зокрема, ст.81, п.13, 14 розділу перехідні положення Закону №1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

25.09.2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113 (надалі Закон №113).

Відповідно до п.3 р. II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113 до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Постанова Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року №505 (далі - Постанова №505) встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року визнано неконституційним положення п.26 р. VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.81 Закону №1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас, ч.2 ст.152 Конституції України, ч.1 ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30.09.2010 року №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 року №2222-IV(справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин, дія окремого положення п.26 р. VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020 року.

Крім цього, на теперішній час, як вже зазначалось, є чинними положення Закону №113 щодо збереження за прокурорами регіональних, місцевих прокуратур відповідного правового статусу, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення, зокрема, до обласної прокуратури, окружної прокуратури. И саме на цей зазначений період оплата праці працівників регіональних, місцевих прокуратур здійснюється відповідно до Постанови №505.

Додатково суд наголошує на тому, що згідно вимог ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Предметом спору по цій справі є спірний період з 27.03.2020 року щодо невиплати позивачеві заробітної плати згідно вимог ст.81 Закону №1697-VII.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 27.03.2020 року позивачеві нараховувалась та виплачувалась заробітна плата згідно із вимогами Постанови №505, оскільки, на думку відповідача, з урахуванням того, що позивач не переведений до окружної прокуратури, не здійснює функції прокурора, відповідно не набув права на отримання заробітної плати згідно ст.81 Закону №1697-VII.

Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що позивач, зокрема, з 27.03.2020 року обіймає посаду прокурора, його робоче місце знаходиться в Чорноморській окружній прокуратурі Одеської області, керівником окружної прокуратури здійснюється табельний облік використання його робочого часу та контроль за службовою дисципліною. Позивач здійснює свої повноваження з урахуванням наданих йому умов роботи, виконання наданих повноважень. Відповідачем здійснюється нарахування позивачеві заробітної плати, його трудова книжка також знаходиться у відповідача.

Таким чином, з наведеного вбачається, що за позивачем зберігається його статус прокурора, він фактично приступив до роботи в Чорноморській окружній прокуратурі Одеської області, відповідно у наявності виконання усіх умов щодо фактичного переведення позивача до вказаної прокуратури.

В цьому контексті суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що на позивача не розповсюджується умови оплати праці згідно ст.81 Закону №1697-VII.

Крім цього, суд наголошує на тому, що згідно вимог Закону №113 не на період проведення атестації за прокурорами зберігаються умови щодо оплати їх праці у відповідності до Постанови №505, а саме на період до їх переведення.

Суд також приймає до уваги посилання позивача на регулювання спірних правовідносин саме спеціальним законом, яким є Закон, а також на неможливість звуження змісту та обсягу конституційних прав та свобод громадянина.

Суд також приймає до уваги завдання адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також принцип верховенства права, згідно якого суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, в якій також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» №33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» №48939/99, «Moskal v. Poland» №10373/05).

Також суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах /«Лелас проти Хорватії»,/ заява №55555/08, п.74, від 20.05.2010 року, і /«Тошкуце та інші проти Румунії»,/ заява №36900/03, п.37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п.128, та «Беєлер проти Італії», п.119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі / «Лелас проти Хорватії»/, п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі / «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»/, п.58, а також рішення у справі / «Ґаші проти Хорватії»/, заява №32457/05, п.40, від 13.12.2007 року, та у справі / «Трґо проти Хорватії»,/ заява №35298/04, п.67, від 11.06.2009 року).

Крім цього, суд вказує, що підтверджується матеріалами справи, заробітна плата позивача складається з посадового окладу, премії, надбавки за вислугу років та індексації.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2020 році становив 2102 гривні, а в 2021 році - 2270 гривень.

Таким чином, розмір посадового окладу позивача, відповідно до ст.81 Закону України «Про прокуратуру», починаючи з 01.01.2017 року повинен був становити 25 224 гривні, з 27.03.2020 року повинен був становити 31 530 гривень, а починаючи з 01.01.2021 року - 45 400 гривень, проте, як свідчать матеріали справи оклад позивача становить 5660 грн.

При цьому, суд вважає, що визначення конкретної суми у вигляді недоотриманої заробітної плати знаходиться у площині дискреційних повноважень відповідача.

Додатково суд зазначає, що не приймає до уваги посилання відповідача на практику Верховного Суду, з огляду на те, що вказана практика Верховного Суду стосується вирішення питання строку звернення до суд у правовідносинах стосовно несвоєчасного повного розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вказані правовідносини взагалі не є аналогічними правовідносинам, які є предметом спору по даній справі. Позивач дійсно перебуває на публічній службі, але предметом спору по цій справі є саме неправомірна бездіяльність відповідача щодо нарахування заробітної плати у певному розмірі, тобто предметом спору є правовідносини, які стосуються нарахування та виплати заробітної плати у визначеному розмірі.

За таких обставин, суд зазначає, що у спірний період відповідач повинен був здійснювати нарахування позивачеві заробітної плати згідно вимог ст.81 Закону №1697-VII, але не здійснював цього, що, в свою чергу свідчить про наявність протиправної бездіяльності відповідача. При цьому, суд звертає увагу на вагому значимість, тривалість та межі вказаної бездіяльності щодо не нарахування позивачеві вказаної заробітної плати, що суттєво порушувало його конституційні права на оплату праці та вплинуло на його майновий стан.

В цьому контексті суд не приймає до уваги посилання відповідача на причини та обставини такої бездіяльності, оскільки такі фактори, у розрізі зазначеної практики Європейського суду з прав людини, не можуть бути враховані.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування позивачеві з 27.03.2020 року заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону №1697-VII є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати позивачеві заробітну плату (включаючи надбавку за вислугу років та оплату часу відпусток) за період з 27.03.2020 року по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону №1697-VII з урахуванням усіх встановлених їй у цей період надбавок і премій та виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період, суд зазначає наступне.

Під час судового розгляду справи позивачем було наголошено на помилковому зазначені фрази «без урахування податків та зборів».

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Водночас, згідно п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

Таким чином, з огляду на те, що судом задоволені позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачеві з 27.03.2020 року заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону №1697-VII, відповідно вказані позовні вимоги також підлягають задоволенню, як похідні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 року заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язати Одеську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату (включаючи надбавку за вислугу років та оплату часу відпусток) за період з 27.03.2020 року і по день ухвалення рішення судом, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Одеська обласна прокуратура (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ).

Третя особа: Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області (вул. Садова, 1-А, м. Одеса, 65023, ).

Суддя С.О. Cтефанов