Справа № 640/19823/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

16 грудня 2021 року м. Київ№ 640/19823/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Основи О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни,

Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича

про скасування постанов, визнання неправомірними дій

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1.

від позивача - Лябах О.О.

від відповідача 1 та відповідача 2 - Непом`ящої П.І.

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (далі по тексту - відповідач 1), адреса: 03094, місто Київ, вулиця Юрія поправки, будинок 6, офіс 17, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича (далі по тексту - відповідач 2), адреса: 02094, місто Київ, вулиця Юрія поправки, будинок 6, офіс 26, в якій позивач, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просить суд:

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни №2876 від 28 квітня 2021 року про виправлення помилки в процесуальному документі;

- скасувати постанову від 05 травня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №65314238;

- скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни у розмірі 166 158,15 грн від 05 травня 2021 року;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича щодо арешту майна позивача та її рахунків (соціальна пенсійна картка);

- визнати неправомірним стягнення з соціальної картки грошових коштів у розмірі 1317,24 грн та таким, що підлягає поверненню.

Підставою позову позивач вказує порушення її прав позивача внаслідок прийняття оскаржуваних постанов та вимог, а також вчинення протиправних дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та останній наданий строк для усунення виявлених судом недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року продовжено процесуальний строк для усунення недоліків.

20 вересня 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення виявлених судом недоліків разом з позовною заявою та її копіями для відповідачів в новій редакції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

04 листопада 2021 року та 03 грудня 2021 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача 1 надійшли заяви про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, в обгрунтування якої остання зазначила, що позивачу було відомо про наявність оскаржуваних нею постанов, також, відповідач 1 стверджує, що позивач отримала їх поштою ще 21 лютого 2020 року.

Позивач, в свою чергу, надала письмові пояснення по справі, в яких зазначила, 03 травня 2021 року нею отримано засобами поштового зв`язку листа від відповідача 1, яким повідомлено про наявність постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 28 квітня 2021 року (ВП№61220451), проте, постанови про стягнення з боржника основної винагороди №61220451 від 10 лютого 2021 року, як стверджує позивач, вона не отримувала, а дізналась про її наявність лише 03 травня 2021 року.

Також, вказаною заявою позивач змінила позовні вимоги та просила визнати протиправною й скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни про стягнення з боржника основної винагороди №61220451 від 10 лютого 2020 року, винесену з урахуванням постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни від 28 квітня 2021 року про виправлення помилки в процесуальному документі, та визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 05 травня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №65314238.

В заяві про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, позивач також стверджувала, що їй не було відомо про наявність постанови про стягнення основної винагороди від 10 лютого 2020 року та стало відомо лише після отримання постанови про виправлення помилки у процесуальному документі 03 травня 2021 року.

Після того, як позивач отримала 08 травня 2021 року постанову про відкриття виконавчого провадження №65314238 від 05 травня 2021 року, вона одразу звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з відповідними скаргами на дії приватних виконавців, проте ухвалами суду від 21 травня 2021 року та від 25 травня 2021 року у відкритті проваджень за вказаними вище скаргами відмовлено, тому, після отримання копій цих ухвал 05 липня 2021 року, позивач 14 липня 2021 року звернулась до адміністративного суду з цією позовною заявою.

В судовому засіданні 16 грудня 2021 року позивач підтримала надані нею у письмових заявах пояснення щодо поважності причин пропуску строку та просила у задоволенні заяви відповідача 1 відмовити. Представник відповідача підтримала заяву відповідача 1 та просила позовні вимоги залишити без розгляду, з підстав викладених у заяві.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про залишення позовної заяви без розгляду, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення питання щодо доцільності поновлення строку звернення до суду та визнання підстав його пропуску поважними, суд виходить з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 тієї ж статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

Між тим, суд звертає увагу, що при визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії.

Так, у відповідності до приписів статті 287 Кодексу адміністративна судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Тобто, статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений спеціальний десятиденний строк для оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

Відтак, беручи до уваги вказані норми, суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або направлення адвокатом запитів до відповідних органів з метою виконання укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2020 року відповідачем 1 було в рамках виконавчого провадження №61220451 було винесено наступні постанови:

- про відкриття виконавчого провадження;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

- про стягнення з боржника основної винагороди;

- про арешт майна боржника.

З наданої суду копії журналу реєстрації вихідної кореспонденції за період з 10 лютого 2020 року по 10 лютого 2020 року, списку №123 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих та фіскального чеку Укрпошти вбачається, що вказані постанови були направлені на адресу ОСОБА_1 відповідачем 1 ще 10 лютого 2020 року.

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. з заявою, в якій зазначила, що 21 лютого 2020 року нею отримано листа від приватного виконавця та стало відомо про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку в банківських установах, в тому числі і на рахунку ПриватБанку.

28 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника в рамках виконавчого провадження №61220451. Під час описку майна ОСОБА_1 , як вбачається зі змісту постанови, була присутня сама ОСОБА_1 , що підтверджується її особистим підписом у відповідних графах постанови.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко І.К., яка діяла на підставі ордера серії КС №575545, ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження №61220451 та зробила їх копії.

Наведене в сукупності свідчить про те, що позивачу було відомо про наявність постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 10 лютого 2020 року, а оскарження в даному випадку постанови від 28 квітня 2021 року про внесення виправлень в цю постанову, на переконання суду, свідчить лише про намагання позивача ввести суд в оману та таким чином просити поновити пропущений строк для звернення без наявності на те поважних причин.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що позивач користувалась послугами професійного адвоката, що, відповідно дозволяє дій висновку про те, що остання мала можливість одразу звернутись до суду, до юрисдикції якого віднесено розгляд таких скарг, проте, звернулась до Святошинського районного суду міста Києва зі скаргами на дії приватних виконавців та лише у липні 2021 року звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з вказаною позовною заявою, тобто, з пропуском десятиденного строку для такого звернення.

Також, суд повторно наголошує, що не обізнаність у тому, до якого суду слід було звернутись, з урахуванням того, що матеріалами справи підтверджується обізнаність позивача про наявність виконавчих проваджень, відповідно, про наявність оскаржуваних постанов ще у травні 2021 року, не може бути самостійною поважною підставою для визнання пропущеного десятиденного строку для звернення до суду за захистом свого права.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними та, відповідно, про відсутність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи той факт, що позивачем та її представником не доведено суду підстав поважності причин пропуску строку звернення до суду, зважаючи на те, що матеріали справи також не містять таких доказів, а також з урахуванням того, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що позивач знала про порушення своїх прав ще у 2020 році, в той час, як до суду з відповідними позовними вимогами звернулась лише 14 липня 2021 року, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 120, 121, 122, 123, 171, 240, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про скасування постанов, визнання неправомірними дій - залишити без розгляду

3. Роз`яснити позивачу право на звернення до адміністративного суду в загальному порядку після усунення підстав, з яких позовна заява була залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів з дня її проголошення

Суддя К.Ю. Гарник

Повний текст ухвали суду виготовлений 31 грудня 2021 року .