Справа № 260/10/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/10/21 пров. № А/857/13353/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Шинкар Т.І., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року, прийняте суддею Ващиліним Р.О. у місті Ужгороді у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області (надалі ГУ ДПС у Закарпатській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-0703 від 22.06.2020 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що позивач звільнений від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, за зерновий склад відповідно до положень абз. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, враховуючи те, що спірний об`єкт нерухомості відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення.

Позивач стверджує, що він є фізичною особою сільськогосподарським товаровиробником без реєстрації підприємницької діяльності та використовує спірний склад для зберігання зерна та зернових культур. Жодних доказів на спростування зазначеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав. Із долученої позивачем до матеріалів справи довідки виконавчого комітету Свободянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області №898 від 22.10.2020 року та фотокарток такого об`єкта нерухомості вбачається, що спірне нерухоме майно використовується ним саме для ведення селянського господарства.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДПС у Закарпатській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення, що не відповідає норм матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що у даній справі позивач є фізичною особою і жодних доказів про те, що він займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським виробником не надано. Фактично в основу рішення покладено припущення про те, що позивач займається сільськогосподарською діяльністю та є виробником сільськогосподарської продукції (маються покликання на постанову Верховного Суду від 24.02.2020 року у справі №500/2407/18.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначає, що справа є незначної складності та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, не потребує значних витрат зусиль та часу для формування правової позиції.

Відтак, просить не покладати відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на відповідача у даній справі.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Подано відзив на апеляційну скаргу, де звертає увагу на те, що визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у п.п.14. 1.235 п.14.1 ст.14 ПК України застосовується для цілей глави розділу ХІV цього кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Законом України від 23.11.2018 року №2628-VІІІ підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено у новій редакції та зазначено, що з 01.01.2019 року сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Таким чином, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Крім того, просить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. за подання відзиву на апеляційну скаргу.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи в апеляційному провадженні проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі (склад), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; загальна площа 363,90 кв. м (арк. спр. 27, 31).

Зазначений об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» (арк. спр. 32).

У зв`язку з вищенаведеним 22 червня 2020 року ГУ ДПС у Закарпатській області на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0703, яким фізичній особі ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» за 2019 рік в розмірі 22778,32 грн.

На вимогу суду вказане податкове повідомлення-рішення відповідачем надано не було та повідомлено суд про відсутність такого в контролюючого органу з огляду на положення Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2018 року №1204.

В свою чергу ОСОБА_1 заперечує факт отримання податкового повідомлення-рішення №0-0703 від 22.06.2020 року та заявляє, що про спірну заборгованість дізнався тільки з податкової вимоги №86626-51 від 07.09.2020 року.

При розрахунку сум податку на нерухоме майно за 2019 рік контролюючий орган виходив з площі належних позивачу об`єктів нежитлової нерухомості та ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 1,5% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, визначеної рішенням Свободянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 29 червня 2018 року №653 (арк. спр. 47 49).

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст.266 ПК України).

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Нормами пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, відповідно до абз. «ж» зазначеної правової норми, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17 зазначав, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Провівши правовий аналіз зазначеної вище норми права, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з абз. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 26 листопада 2020 року у справі №560/168/19, від 04 березня 2021 року у справі №500/2782/18).

Пільга, встановлена абз. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, оцінюючи спірні податкові повідомлення-рішення, суд повинен дослідити наявність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої абз. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Згідно з ДК 018-2000 клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси.

Будівлі для зберігання зерна, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, віднесено до класу будівель сільськогосподарського призначення за кодом 1271.3.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що спірний об`єкт нерухомості відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення.

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2021 року у справі № 140/2700/19.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем ні під час розгляду справи в першій інстанції, ні під час її апеляційного перегляду не додано доказів того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайнятий у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

З приводу довідки, виданої виконавчим комітетом Свободянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області №898 від 22.10.2020 року (а.с.28), яку взяв до уваги суд першої інстанції на підтвердження того, що ОСОБА_1 безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю, колегія суддів зазначає, що таке покликання є хибним, враховуючи наступне.

У зазначеній довідці №898 від 22.10.2020 року зазначено, що зерновий склад, який знаходиться в АДРЕСА_1 , було побудовано в 1980 році та входив до складу КСГП «Україна», використовувався та використовується для зберігання сільськогосподарських, у тому числі, зернових культур. Відтак, суд приходить до висновку про те, що зі змісту даної довідки жодним чином не вбачається, що саме ОСОБА_1 безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю. Інших доказів позивачем не додано, а судом в процесі розгляду даної справи не здобути.

Відтак, враховуючим те, що позивачем не доведено зайняття ним сільськогосподарською діяльністю, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовної заяви, відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, надану в суді як першої, так і апеляційної інстанцій.

Судові витрати розподілу не підлягають виходячи із вимог ст. 139 КАС України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року у справі № 260/10/21 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді В. З. Улицький
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 31.12.2021 року.